Ухвала
 
21 грудня2021 року
м. Київ
справа № 552/5697/15-к
провадження № 51-5855 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду                     м. Полтави від 3 червня 2016 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від                       29 вересня 2021 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ,
встановив:
У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушила питання про перевірку вказаних судових рішень в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання приписів п. 4, п. 5. ч. 2 та ч. 5 зазначеної статті.
Відповідно до вимог ст. 427 КПК у касаційній скарзі необхідно зазначити: вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції; обґрунтування цих вимог із зазначенням того,  у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. Також, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються. 
Вказаних приписів кримінального процесуального закону ОСОБА_4 належним чином не виконала.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.  
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). 
Тому, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування таких рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи. 
Як вбачається зі змісту касаційної скарги, вирок Київського районного суду м. Полтави від 3 червня 2016 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 29 вересня                    2021 року ОСОБА_4 просить скасувати у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Натомість, в обґрунтування незаконності судових рішень, ОСОБА_4 , серед іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Всупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПКкасаційна скарга не містить чітких вимог до суду касаційної інстанції, викладених у відповідності з положеннями ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Так, за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу – без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд в суді першої чи апеляційної інстанції, або закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Як убачається із касаційної скарги, у прохальній її частині  ОСОБА_4 просить скасувати вирок Київського районного суду м. Полтави від 3 червня 2016 року в частині обвинувачення та засудження її до штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн за ч. 2 ст. 290 КК України та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року щодо звільнення її від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 190 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та призначити новий розгляд, однак зазначена вимога не є конкретною до суду касаційної інстанції, з урахуванням положень ст. 436 КПК. Вказане позбавляє можливості встановити позицію засудженого щодо результатів касаційного розгляду. 
Крім того, в порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК до касаційної скарги не додано належним чином завіреної копії ухвали суду апеляційної інстанції . 
Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
За таких обставин на підставі ч. 1 ст. 429 КПК колегія суддів вважає за необхідне залишити без руху касаційну скаргу, надавши ОСОБА_4 строк для усунення недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 серпня 2021 року щодо нього залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                                ОСОБА_2                                              ОСОБА_3