ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 686/15610/21
Провадження № 22-ц/4820/749/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І., секретар судового засідання Філіпчук О.В.

 
за участю: представника відповідача ОСОБА_1 

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 686/15610/21 за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2022 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Генерального штабу Збройних Сил України, Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями суб`єктів владних повноважень (суддя Стефанишин С.Л.).
Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Генерального штабу Збройних Сил України, Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями суб`єктів владних повноважень. 
В обґрунтування позову вказував, що з 17.07.1992 проходив військову службу та 11.02.2014 його було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 м. Львова у зв`язку зі звільненням у запас за п. «д» (через сімейні обставини) відповідно до наказу першого заступника начальника Генерального штабу ЗСУ по особовому складу від 06.02.2014 № 32.
Після звільнення у позивача виникло право на пенсію за вислугою років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». З метою реалізації права на пенсійне забезпечення 13.02.2015 він звернувся до Генерального штабу ЗСУ з заявою про проведення розрахунку обчислення вислуги років та надання документа для подальшого призначення пенсії за віком. Проте, йому було відмовлено, у зв`язку з чим він був змушений звертатись до суду за захистом свого права.
Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2015 року у справі № 822/2917/15, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року, позов задоволено, визнано протиправними дії Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України щодо відмови у проведенні та наданні ОСОБА_2 , розрахунку вислуги років військовослужбовця для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язано Головне управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України скласти і надати попередній розрахунок вислуги років військовослужбовця ОСОБА_2 і передати його разом з особовою справою до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для складення основного розрахунку вислуги років для призначення пенсії; зобов`язано Головне управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України під час здійснення попереднього розрахунку зарахувати до вислуги років на пенсію військовослужбовця ОСОБА_2 період навчання у Львівському військовому ліцеї ім. Героїв Крут з 17.06.1992 по 15.06.1995.
Зазначене рішення суду 19.07.2016 було виконане.
У серпні 2016 року позивач звернувся до Департаменту фінансів МОУ щодо складення основного розрахунку щодо обчислення його вислуги років як військовослужбовця для подальшого призначення та виплати пенсії за вислугою років на підставі складеного попереднього розрахунку його вислуги років. Проте, йому було відмовлено у складенні основного розрахунку вислуги років з урахуванням періоду навчання у Львівському військовому ліцеї ім. Героїв Крут з 17.06.1992 по 15.06.1995. У зв`язку з чим він знову був змушений звертатись до суду за захистом свого права.
У справі № 822/2346/16 постановою від 26.12.2016, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09.03.2017, Хмельницький окружний адміністративний суд визнав протиправними дії Міністерства оборони України (Департамент фінансів) щодо відмови ОСОБА_2 у складенні основного розрахунку вислуги років військовослужбовця із зарахуванням до вислуги років період навчання у Львівському військовому ліцеї ім. Героїв Крут з 17.07.1992 по 15.06.1995 для призначення пенсії відповідно до закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та зобов`язав Міністерство оборони України (Департамент фінансів) скласти основний розрахунок вислуги років військовослужбовця ОСОБА_2 із зарахуванням до вислуги років період навчання у Львівському військовому ліцеї ім. Героїв Крут з 17.07.1992 по 15.06.1995.
25.01.2018 судове рішення у справі № 822/2346/16 виконане. У лютому 2018 року матеріали його особової справи разом із заявою та іншими необхідними документами було направлено до Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області для призначення і виплати йому пенсії. Проте, управлінням було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року у справі № 822/1819/18 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, яке викладене у листі від 30.03.18 за № 821/Г-12 щодо відмови ОСОБА_2 у призначені пенсії за вислугою років відповідно до пункту а) ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугою років відповідно до пункту а) ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», з 09.03.2017. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018 рішення суду першої інстанції залишено без змін.
На виконання судового рішення, пенсія позивачу була призначена органом Пенсійного фонду з 09.03.2017.
Позивач вважає, що такі незаконні дії відповідачів Генерального штабу Збройних Сил України та Департаменту фінансів Міністерства оборони України, як державних органів, заподіяли йому шкоди у вигляді недоотриманих своєчасно пенсійних виплат та моральної шкоди, з врахуванням того, що у нього право на пенсію виникло після його звільнення з військової служби саме з лютого 2014 року.
А тому, звертаючись до суду, ОСОБА_2 просив стягнути з Генерального штабу Збройних Сил України на його користь недоотримані ним пенсійні виплати за 28 місяців в розмірі 52 360 грн та суму інфляційних втрат за період з лютого 2014 року по травень 2016 року в розмірі 11 610 грн, що в загальному становить 63 970 грн та заподіяну моральну шкоду в розмірі 25 000 грн; стягнути з Міністерства оборони України на його користь недоотримані ним пенсійні виплати за 9 місяців в розмірі 16 830 грн та суму інфляційних втрат за період з червня 2016 року по лютий 2017 року в розмірі 9 374,46 грн, що в загальному становить 26 204,46 грн та заподіяну моральну шкоду в розмірі 25 000 грн.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Генерального штабу Збройних Сил України, Міністерства оборони України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями суб`єктів владних повноважень.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2022 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Генерального штабу Збройних Сил України, Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями суб`єктів владних повноважень закрито.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, просить її скасувати. Посилається на порушення судом норм процесуального права. Вказує, що підставою для подання позову є відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої йому в результаті неправомірних дій відповідачів, у зв`язку із чим він був фактично позбавлений пенсійних виплат за вислугою років. Позов у даній справі спрямовано на захист його цивільних прав та фактично є різновидом деліктних зобов`язань за цивільним законодавством України. А тому, на думку скаржника, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що розгляд даної справи має відбуватись за правилами адміністративного судочинства.
В судовому засіданні представник відповідача МОУ ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином. Крім того, позивачем ОСОБА_2 подано до апеляційного суду клопотання про слухання справи у його відсутність. 
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 неодноразово звертався до суду за захистом своїх прав. Його позовні вимоги були судами задоволені і дії державних органів визнавались протиправними.
Так, постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2015 року у справі № 822/2917/15, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року, визнано протиправними дії Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України щодо відмови у проведенні та наданні ОСОБА_2 розрахунку вислуги років військовослужбовця для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язано Головне управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України скласти і надати попередній розрахунок вислуги років військовослужбовця ОСОБА_2 і передати його разом з особовою справою до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для складення основного розрахунку вислуги років для призначення пенсії; зобов`язано Головне управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України під час здійснення попереднього розрахунку зарахувати до вислуги років на пенсію військовослужбовця ОСОБА_2 період навчання у Львівському військовому ліцеї ім. Героїв Крут з 17.06.1992 по 15.06.1995.
Зазначене рішення суду 19.07.2016 було виконане.
У справі № 822/2346/16 постановою від 26.12.2016, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09.03.2017, Хмельницький окружний адміністративний суд визнав протиправними дії Міністерства оборони України (Департамент фінансів) щодо відмови ОСОБА_2 у складенні основного розрахунку вислуги років військовослужбовця із зарахуванням до вислуги років період навчання у Львівському військовому ліцеї ім. Героїв Крут з 17.07.1992 по 15.06.1995 для призначення пенсії відповідно до закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та зобов`язав Міністерство оборони України (Департамент фінансів) скласти основний розрахунок вислуги років військовослужбовця ОСОБА_2 із зарахуванням до вислуги років період навчання у Львівському військовому ліцеї ім. Героїв Крут з 17.07.1992 по 15.06.1995.
25.01.2018 судове рішення у справі № 822/2346/16 виконане.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року у справі № 822/1819/18 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, яке викладене у листі від 30.03.18 за № 821/Г-12 щодо відмови ОСОБА_2 у призначені пенсії за вислугою років відповідно до пункту а) ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України призначити, ОСОБА_2 , пенсію за вислугою років відповідно до пункту а) ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», з 09.03.2017. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018 рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
На виконання судового рішення, пенсія позивачу була призначена органом Пенсійного фонду з 09.03.2017.
За змістом позовних вимог ОСОБА_2 у даній справі, останній просив стягнути з Генерального штабу Збройних Сил України на його користь недоотримані ним пенсійні виплати за 28 місяців (з лютого 2014 року по травень 2016 року) в розмірі 52 360 грн та суму інфляційних втрат за період з лютого 2014 року по травень 2016 року в розмірі 11 610 грн, що в загальному становить 63 970 грн та заподіяну моральну шкоду в розмірі 25 000 грн; стягнути з Міністерства оборони України на його користь недоотримані ним пенсійні виплати за 9 місяців (з червня 2016 року по лютий 2017 року) в розмірі 16 830 грн та суму інфляційних втрат за період з червня 2016 року по лютий 2017 року в розмірі 9 374,46 грн, що в загальному становить 26 204,46 грн та заподіяну моральну шкоду в розмірі 25 000 грн.
Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. 
Відповідно до частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;
Тому загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 761/10730/18, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19, від 05 травня 2020 року № 761/218908/16-ц, від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц, від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19.
Відтак до справ адміністративної юрисдикції віднесені, зокрема, публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення та/або спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень тощо.
Визначальною ознакою для правильного визначення юрисдикції спору є характер правовідносин, з яких виник спір: зміст прав та обов`язків його учасників, правовий статус сторін правовідносин та їх матеріально-правове регулювання тощо.
Захист та/або відновлення будь-якого права судом здійснюється шляхом ухвалення судового рішення як акта правосуддя. Однак судове рішення, незважаючи на те, що має ознаки нормативності, не породжує жодних правовідносин чи прав та/або обов`язків, а лише шляхом застосування відповідного способу захисту права, визначеного законом або договором, трансформує права та/або зобов`язання учасників правовідносин в іншу, прийнятну для позивача форму.
Наявність судового рішення про відновлення прав на грошові суми (соціальні виплати), не нараховані та/або не виплачені як доходи, не змінює правової природи правовідносин учасників цього спору, оскільки за своєю юридичною природою рішення суду не породжує нових прав та/або зобов`язань, а як спосіб захисту порушеного права на їх отримання лише трансформує та/або підтверджує існуючі зобов`язання з їх виплати у спосіб, обраний позивачем .
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2021 у справі № 520/17342/18 міститься висновок про те, що спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.
У частині п`ятій статті 21 КАС України визначено, зокрема, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
З огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктний склад, слід констатувати, що у цій справі між сторонами виник публічно-правовий спір щодо призначення пенсії військовослужбовця, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому позовні вимоги про стягнення недоотриманих пенсійних виплат з інфляційними втратами на підставі статті 625 ЦК України, з одночасним відшкодуванням моральної шкоди, підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому обґрунтовано закрив провадження у справі.
Доводи скаржника про те, що спір, який виник між сторонами, віднесений до цивільної юрисдикції, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Ухвала суду прийнята з дотриманням норм процесуального права і підстави для її скасування в межах доводів апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2022 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

       О.І. Талалай