Ухвала
 
08 лютого 2022 року
м. Київ
 
справа № 487/1917/21
провадження № 61-1240ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Миколаївгаз» про зобов`язання вчинити певні дії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Миколаївгаз» (далі - АТ «Миколаївгаз») про зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позову посилався на те, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09 січня 1997 року, вказана квартира належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . 
Позивач вказував, що він одержує послугу з розподілу природного газу на підставі договору розподілу природного газу, укладеного оператором газорозподільних систем АТ «Миколаївгаз» на основі типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП 
від 30 вересня 2015 № 2498.
Відповідно до Кодексу газорозподільних систем встановлено, що Оператор ГРМ забезпечує укладання актів розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін по об`єктах побутових споживачів - протягом двох років з дня набрання його чинності.
Оскільки наведені вимоги закону відповідачем не виконано, а тому ОСОБА_1 просив:
- зобов`язати відповідача негайно вчинити дії, а саме надати акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідності сторін, який є невід`ємною частиною договору, які порушують його права як побутового споживача за договором розподілу;
- зобов`язати відповідача надіслати на електронну адресу підписаний акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідності сторін.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 
2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2021 року змінено, викладено мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
21 січня 2022 року ОСОБА_1 , через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 
2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та 
у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: 
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову у цій даній справі є вимоги про зобов`язання вчинити дії, а саме - надати акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідності сторін, який є невід`ємною частиною договору, та надіслати на електронну адресу підписаний акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідності сторін.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином 
(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
 
Отже, справа є незначної складності, тому є малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. 
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду 
м. Миколаєва від 07 вересня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Миколаївгаз» про зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                В. В. Сердюк

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська