УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/11175/21
Провадження № 22-ц/4820/1916/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Костенка А.М. (суддя – доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.,
секретар судового засідання Кошельник В.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/11175/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2021 року в складі судді Мазурок О.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до   Держави Україна, представник - Верховний Суд про відшкодування моральної  шкоди завданої ухвалою Верховного Суду у справі № 686/27710/19.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна, в особі Верховного Суду про відшкодування моральної шкоди завданої незаконною ухвалою Верховного Суду у справі № 686/27710/19, просить стягнути з Держави Україна на його користь сто мільярдів гривень моральної шкоди, завданої незаконною ухвалою Верховного Суду у справі №686/27710/19.
На підтримання заявлених позовних вимог позивач вказав, що 27 жовтня 2020 року Верховний Суд в складі другої судової палати  Касаційного цивільного суду виніс ухвалу в справі № 686/27710/19, якою йому відмовив у відкритті касаційного провадження всупереч ст. 129 Конституції України. Даною ухвалою йому завдано моральної шкоди, яка має бути відшкодована в силу чинного законодавства держави Україна. Таке рішення не є актом правосуддя, а є доказом геноциду корінного народу планети споконвічних українців, оскільки спотворює право, так як ухвалене рішення прийнято зі зловживанням свободою, якою володіє суддя у сфері прийняття рішень з питань тлумачення права. Верховний Суд свавільно та поверхнево визнав його доводи на своє викривлене бачення і став на сторону відповідача, аби у підсумковому результаті виправдати відмову у підтримці його правової позиції навіть не піддавши аналізу правові нормі, які підлягали застосуванню та зумисно не перевірив правильність застосування закону до спірних відносин, здійснив маніпуляцію у формуванні правових норм з метою вивести з під фактичної юридичної відповідальності відповідача. Фактично Верховнгий Суд відмовив йому у здійснені правосуддя.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі - Верховного Суду про відшкодування моральної  шкоди завданою незаконною ухвалою Верховного  Суду у справі №686/27710/19 відмовлено.
ОСОБА_1 , не погодився з таким рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, тому просить рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
При цьому, апелянт зазначає, що внаслідок неправомірних дій Держави України, в особі Верховного Суду йому завдано моральної шкоди. Крім того, вказує, що суд зробив неправильні висновки з встановлених обставин справи, не застосував норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, судове рішення скасуванню, а провадження в справіслід закрити з наступнгих підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦПК судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Так судом встановлено, що ухвалою  Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня  2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 28 вересня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1   до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.
Однак предметом спору у цій справі є відшкодування шкоди, завданої позивачу ухваленим процесуальним рішенням слідчого судді.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках завдання шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц викладено висновок, що позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.
ОСОБА_1 обставини завдання йому шкоди обгрунтовує тим, що 27 жовтня 2020 року Верховний Суд в складі другої судової палати  Касаційного цивільного суду виніс ухвалу в справі № 686/27710/19, якою йому відмовив у відкритті касаційного провадження всупереч ст. 129 Конституції України, чим фактично відмовив йому у здійснені правосуддя.
Відмовляючи у позові, суд виходив з того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів про те, що відносно нього були вчинені неправомірні дії, які знаходяться у прямому причинному зв`язку із завданням останньому моральної шкоди, а сам по собі факт ухвалення судом рішення не свідчить про незаконність дій відповідача та заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди.
Згідно з частинами першою, одинадцятою статті 49 Закону України від 07 липня 2010 року№ 2453-VI«Про судоустрій і статус суддів» (тут і далі в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.За шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.
Законом встановлено імунітет суду, і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно та неупереджено.
Європейський суд з прав людини зауважив, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї зі справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що з огляду на обставини тієї справи таке обмеження було пропорційним (рішення від 12 березня 2009 року у справі Плахтєєв та Плахтєєва проти України (Plakhteyev and Plakhteyeva v. Ukraine)).
Схожий висновок висловлено Верховним Судом України, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-3139цс16, в якій зазначено, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.
Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Закони України не передбачають розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.
Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.
Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.
Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.
Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).
Приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній на момент звернення до суду), стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.
Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.
Позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.
У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду(судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України).
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 рокуу справі № 454/3208/16-ц (провадження   № 14-500цс19).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Peretyaka And Sheremetyev v. Ukraine» від 21 грудня 2010 року).
Відсутність правової регламентації можливості оскаржити  процесуальні рішення судді інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за такі рішення є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.
Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними означеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, а також встановленням у законі особливостей відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду.
Правові висновки щодо відповідальності судді чи суду викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц ( провадження № 14-185 цс 18), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц, (провадження14-399 цс 18),від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19), від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц (провадження № 14-500цс19).
Таким чином в даній цивільній справі суд першої та апеляційної інстанцій не вправі давати оцінку процесуальному рішення Верховного Суду, яке постановлено в касаційному порядку в іншій цивільній справі, а вирішити спір без встановлення обставин правомірності чи неправомірності процесуального рішення Верховного Суду неможливо. 
З вищевказаних підстав, відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст. ст. 374, 377, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2021 року скасувати.
Провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до   Держави Україна, представник - Верховний Суд про відшкодування моральної  шкоди завданої ухвалою Верховного Суду у справі № 686/27710/19 закрити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 28 грудня 2021 року.

Судді А.М. Костенко 
Р.С. Гринчук

Л.М. Грох