Справа № 446/474/18                                Головуючий у 1 інстанції: Самсін М.Л.  
Провадження № 22-ц/811/2850/21                  Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:84

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.
секретаря: Скакун І.А.
за участю: ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 Повітряних Сил Збройних сил України на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 02 березня 2021 року у справі за позовом   ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Повітряних Сил Збройних сил України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова про визнання незаконним та скасування рішення про зняття з квартирного обліку, визнання незаконним дій, поновлення на квартирному обліку,
ВСТАНОВИЛА:
У березні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 1994 року. У 2005 році за місцем служби став на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов. У 2014 році отримав право на забезпечення житлом в першочерговому порядку. 25 січня 2018 року наказом № 17 командира військової частини НОМЕР_1 позивача було звільнено в запас. В березні 2018 року позивач дізнався, що на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 його та членів його сім`ї було знято з квартирного обліку (витяг з Протоколу № 56 від 02.03.2018 ) по закінченню строку контракту. Вважає, що дії відповідачів щодо зняття його та членів сім`ї з квартирного обліку при військовій частині НОМЕР_1 є безпідставними та незаконними. Просив суд постановити рішення, яким позов задовольнити та визнати незаконним та скасувати спільне рішення командира військової частини НОМЕР_1 та житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 02 березня 2018 року № 56 про виключення позивача та членів його сім`ї з квартирного обліку при військовій частині НОМЕР_1 . 
Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 02 березня 2021 року позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано спільне рішення командира військової частини НОМЕР_1 та житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 02 березня 2018 року № 56 про виключення ОСОБА_1 та членів його сім`ї з квартирного обліку при військовій частині НОМЕР_1 .
Поновлено ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирному обліку військової частини НОМЕР_1 із збереженням черговості та пільг.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 Повітряних Сил Збройних сил України на користь ОСОБА_1 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) судового збору. 
Рішення суду оскаржила військова частина НОМЕР_1 Повітряних Сил Збройних Сил України.
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що при винесені рішення про зняття позивача із квартирної черги, військовою частиною НОМЕР_1 були враховані положення Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої, Міністерством оборони України № 737 від 30.11.2011. Крім того, норми наведеної Інструкції не передбачають підстав для залишення позивача на обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, оскільки позивача звільнено у запас за закінченням строку контакту відповідно до п. «а» ч.6 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». Проте, суд не взяв до уваги зазначені обставини та скасував законне та правильне рішення. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.
У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 просив рішення суду рішення суду залишити в силі, апеляційну скаргу без задоволення, покликаючись на доводи викладені у відзиві на скаргу.
Інші учасники справи в судове засідання не з”явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться без їхньої участі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з”ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам повністю відповідає.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 1994 року. 
У 2005 році ОСОБА_1 був зарахований на квартирний облік у військову частину НОМЕР_1 (а.с.8).
У 2014 році отримав право на забезпечення житлом в першочерговому порядку (а.с.7).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2018 № 17 майора ОСОБА_1 було звільнено військової служби у запас на підставі пункту «а» у зв`язку із закінченням строку контракту та виключено із списків військової частини (а.с.6).
На момент звільнення ОСОБА_1 його вислуга років у Збройних Силах України становила 24 роки.
Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 02 березня 2018 року, яке оформлено протоколом № 56, ОСОБА_1 було знято з квартирного обліку при військовій частині НОМЕР_1 на підставі наказу Міністра оборони України від 19 червня 2014 року № 401 «Про затвердження Змін до Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» як такого, що звільнений в запас по закінченню строку контракту (а.с.5).
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно зі статтями 34, 37 ЖК Української РСР потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЖК Української РСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до абз. 1 п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті (абз. 4 п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР, іншими законами, в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.
На виконання приписів ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» постановою Кабінет Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі – Порядок).
Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.
Відповідно до п. 24 Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Повітряних Сил Збройних Сил України за контрактом.
Рішенням житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , оформленим протоколом № 25 від 28 лютого 2005 року ОСОБА_1 зараховано на квартирний облік.
Рішенням житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , оформленим протоколом № 33 від 10 жовтня 2014 року ОСОБА_1 зі складом сім`ї три особи, зараховано до першочергової черги на отримання житла.
Матеріалами справи встановлено, що на момент звільнення у запас позивача, його вислуга років на військовій службі у Збройних Силах України становила 24 роки, тобто значно більше, ніж встановлена Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мінімальна вислуга на військовій службі, що дає право на отримання жилих приміщень для постійного проживання або за бажанням грошової компенсація за належне для отримання жиле приміщення, яка становить 20 років.
Пунктом 30 Порядку передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку.
Зазначене узгоджується з правовими позиціями викладеними у постановах Верховного Суду від 17 березня .2020 року у справі № 487/5835/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 638/5769/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 683/2197/18, від 19 травня 2020 року у справі № 683/2198/18 та від 23 липня 2020 року у справі № 748/303/20.
Враховуючи те, що вислуга ОСОБА_1 на військовій службі у Збройних Силах України складає більше ніж 20 років, а саме 24 роки, беручи до уваги, що з 25 лютого 2005 року він зарахований на квартирний облік, а з 10 жовтня 2014 року його зараховано до першочергової черги на отримання житла, звільнення позивача з військової служби відбулося у зв`язку із закінченням строку дії контракту, відтак колегія суддів погоджуються з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні правові підстави для зняття позивача з квартирного обліку у Військовій частині НОМЕР_1 Повітряних Сил Збройних Сил України.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в ході розгляду скарги.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 

ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Повітряних Сил Збройних Сил України залишити без задоволення.
       Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 02 березня 2021 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
       Повний текст постанови складено:04.04.2022

Головуючий 

Судді