ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 грудня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/2900/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Чабаненко С.В.,
                               суддів:  Чумака С.Ю., Юрко І.В.,       
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року у справі №280/2900/21 за позовом   ОСОБА_1  до  Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 ,   ОСОБА_3  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

09.04.2021 ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (далі – відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 ,   ОСОБА_3 , в якій позивач просила суд: визнати протиправною та скасувати відмову відповідача від 06.04.2021 року в реєстрації її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради зареєструвати позивача за зазначеною адресою.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.06.2021 адміністративний позов задоволений. Визнано протиправною та скасовано відмову Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 06.04.2021 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про реєстрацію її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачем на рішення суду першої інстанції подано апеляційну скаргу, в якій відповідач просить рішення скасувати як таке, що не відповідає вимогам матеріального законодавства, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає доводи, викладені в апеляційній скарзі, обґрунтованими з огляду на наступне.
Так, судом першої інстанції було встановлено, що позивач 06.04.2021 звернувся до відділу реєстрації фізичних осіб по Хортицькому району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради з заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачем були надані на реєстрацію наступні документи: заява, паспорт громадянина України, свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 04.11.2020, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квитанція про сплату адміністративного збору, письмова згода на проживання в житлі власника такого житла - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
У реєстрації місця проживання за вказаною адресою позивачу було відмовлено, у зв`язку з ненаданням необхідних документів або інформації, а саме відсутня згода співвласників.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що  в спірному випадку, подаючи заяву про реєстрацію місця проживання, позивач додав всі необхідні документи, що передбачені ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п.18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 №207, в тому числі, письмову згоду на проживання в житлі власників такого житла - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Суд врахував, що квартира під АДРЕСА_2 , в яку має намір зареєструватися позивач, перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (особам, які надали згоду на реєстрацію місця проживання позивача) у розмірі 11/20 частин квартири, а також у власності   ОСОБА_6 - 29/100 частин та ОСОБА_7 - 4/25 частин, які згоду на реєстрацію місця проживання позивача у зазначеній квартирі не надавали. Проте, за висновком суду, для здійснення реєстрації місця проживання наданих позивачем документів було достатньо, оскільки судом було встановлено, що квартира АДРЕСА_2 є чотирикімнатною квартирою спільного заселення та приватизована згідно з Законом України “Про приватизацію державного житлового фонду”. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 04.11.2020, виданого районною адміністрацією Запорізької міської ради по Хортицькому району, 11/20 частин вищезазначеної квартири спільного заселення належить на праві спільної часткової власності в рівних долях громадянам: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зокрема, у спільну часткову власність вказаних осіб в рівних долях переходять кімната №8 площею 13,80 кв.м, кімната № НОМЕР_2 площею 13,90 кв.м, лоджія площею 2.94кв.м.
Підсобні приміщення: кухня №3 площею 10.30 кв.м, коридор №1 площею 14,00 кв.м., туалет № 7 площею 1,00 кв.м., кладова №2 площею 1,10 кв.м, ванна №6 площею 2.60 кв.м залишаються у спільному користуванні.
Інші кімнати № 5 площею 9.2 кв.м. та № 4 площею 16.0 кв.м. належать стороннім до ОСОБА_8 особам ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №243176012 від 05.02.2021.
Всі кімнати у квартирі с окремими, що вбачається з технічного паспорту на квартиру.
Кожен з власників окремо користується своєю часткою квартири, має окремі особові рахунки, що підтверджується довідкою ОСББ “Калнишевського 18” №14 від 03.02.2021. Таким чином суд дійшов висновку, що квартира поділена між співвласниками на окремі об`єкти нерухомості.
Враховуючи наведені обставини та посилаючись, в тому числі, на положення Житлового кодексу України, які передбачають  наявність у членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, права на користування цим житлом відповідно до закону, суд дійшов висновку, що  відповідачем необґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви позивача від 06.04.2021 про реєстрацію її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За висновком суду, викладена позиція відповідає правовому висновку, наведеному у рішенні Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №440/2600/19.
В свою чергу, виходячи з аналізу наявних у справі доказів, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції помилковим.
Так, до позовної заяви позивачем були додані копії наступних документів на підтвердження права власності на житло третіх осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 : свідоцтва про право власності №1774 від 04.11.2020, виданої районною адміністрацією Запорізької міської ради по Хортицькому району, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, технічний паспорт на квартиру, довідка ОСББ «Калнишевського 18», інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (ар.с.8, 9, 10, 11-12, 15-16).
З наведених документів вбачається, що об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 є квартирою спільного заселення загальною площею 84,84 кв.м., 11/40 якої належить на праві спільної часткової власності в рівних долях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зокрема, кімната АДРЕСА_3 , лоджія; 4/25 цієї квартири на праві приватної власності належить ОСОБА_9 ; 29/100 квартири на праві приватної власності належить ОСОБА_6 . Підсобні приміщення квартири: кухня №3, коридор №1, туалет №7, кладова №2, ванна №6 – у спільному користуванні співвласників квартири. Згідно довідки об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Калнишевського 18», в квартирі спільного заселення АДРЕСА_2 відкрито: особовий рахунок № НОМЕР_3 кв.№ НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_10 , (на підставі договору дарування  4/25 частини квартири від 06.04.2019 право спільної часткової власності передано ОСОБА_9 ), особовий рахунок № НОМЕР_5 кв.12Б, який належить ОСОБА_3 , особовий рахунок № НОМЕР_6 кв.12В, який належить ОСОБА_6 .
Згідно паспортних даних третіх осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , останні зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . (ар.с.28, 31).
Таким чином, заява позивача щодо реєстрації її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 фактично містить вимогу про реєстрацію в житлі, що є спільною частковою власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , частки якої в натурі не виділені та яким не присвоєно окремі поштові адреси.
Доводи суду першої інстанції стосовно того, що квартира поділена між співвласниками на окремі об`єкти нерухомості належними доказами, а саме інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна – кв. АДРЕСА_2 , не підтверджені, та навпаки вказаною інформацією підтверджено, що майно є спільною частковою власністю, розташованою за однією поштовою адресою. Те, що кожен з співвласників має окремі особові рахунки для сплати комунальних послуг не свідчить, що частки в зазначеній квартирі є окремими об`єктами нерухомого майна. Більш того, жодна норма права, яким регулюються житлові відносини, не пов`язує наявність окремих особових рахунків, які в даному випадку було відкрито ОСББ для можливості сплати співвласниками комунальних платежів, з виникненням права на окремий об`єкт житлової нерухомості. Крім того, як зазначалось вище, в квартирі наявні приміщення, які перебувають у спільному користуванні всіх співвласників.
Статтею 10 Закону України від 11.12.2003 №1382-ІУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» (далі - Закон) визначено, що Правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207 «Про затвердження правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» (далі - Правила) затверджені правила реєстрації місця проживання. Правила визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів.
Відповідно до п.18 Правил для реєстрації місця проживання особа подає:
заяву, форма якої передбачена додатком 6,7 Правил;
документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження;
квитанцію про сплату адміністративного збору;
документи, що підтверджують право на проживання в житлі (ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи). У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників);
військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).
Ст. 9 1 Закону визначені підстави для відмови в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання. Зокрема, орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію.
Як зазначалось вище, за результатом розгляду звернення позивача суб`єкт владних повноважень встановив, що згода на реєстрацію місця проживання позивача не була надана всіма співвласниками житлового приміщення, яким в даному випадку є квартира АДРЕСА_2 .
Стосовно доводів апелянта з приводу неможливості здійснення реєстрації місця проживання позивача без отримання згоди всіх співвласників вказаної квартири, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Правомочність володіння слід розуміти як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (панувати над ним, зараховувати на свій баланс і подібне).
Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.
Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.).
Аналізуючи складові правомочності права власності у контексті спірних правовідносин, слід виходити з того, що надання особою, яка є власником житла, дозволу на реєстрацію місця проживання особи стосується права користування майном.
Водночас у спірних правовідносинах житло, у якому позивач вимагає зареєструвати її за згодою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , належить цим особам лише в частині, що становить 11/40 від загальної.
Відповідно до частини 1 статті 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Основні засади здійснення права спільної часткової власності визначені у статті 358 Цивільного кодексу України.
Так, частиною 1 статті 358 Цивільного кодексу України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Відповідно до частини 2 статті 358 Цивільного кодексу України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Отже, закріплена у пункті 18 Правил реєстрації місця проживання вимога про необхідність надання згоди на реєстрацію місця проживання особи співвласниками житла обумовлена особливостями реалізації правомочності володіння, користування та розпорядження майном (житлом), що перебуває у спільній частковій власності, суть яких полягає у тому, що здійснення будь-яких юридично значимих дії, пов`язаних із здійсненням права власності, вимагає отримання згоди інших осіб, яким належить це майно.
Отже, при реєстрації місця проживання особи в житлі, яке перебуває у спільній власності, згода інших співвласників є обов`язковою.
З огляду на викладене, здійснення реєстрації місця проживання позвача без надання згоди всіх співвласників, в тому числі, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , є порушенням прав останніх відповідно до частини першої статті 358 Цивільного кодексу України і пункту 18 Правил.
Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується, в тому числі, з правовим висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 27.02.2020 по справі №522/8166/17.
Посилання суду першої інстанції на правові висновки Верховного Суду, приведені у постанові від 06.02.2020 по справі № 440/2600/19 колегія суддів розцінює критично, оскільки в зазначеному випадку спір стосувався питання реєстрації місця проживання особи в окремій квартирі, якій було присвоєно відповідну адресу та не встановлено факту спільного користування житлом іншими співвласниками. 
З урахуванням вказаного, ухвалене у справі судове рішення не може бути визнано законним і обґрунтованим, оскільки суд не встановив фактичні обставини, від яких залежить можливість задоволення позову, не врахував доводи відповідача і надані на їх підтвердження докази, допустив порушення норм матеріального права, а також не врахував, що прийняте судове рішення впливає на права та законні інтереси співвласників об`єкта нерухомості ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , які не були залучені судом першої інстанції учасниками судового процесу у цій справі. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття помилкового рішення. В той же час, вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, колегія суддів вважає, що за встановлених вище обставин позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Згідно ст.317 КАС України, підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 311,  315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради - задовольнити. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року у справі №280/2900/21 - скасувати.
Прийняти нове судове рішення.
В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1  - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328 КАС України.

   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко