ПОСТАНОВА 
Іменем України

24 січня 2022 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 401/2330/21
провадження № 22-ц/4809/318/22 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О. Л.
учасники справи:
позивач – Спільне підприємство – Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області 24 листопада 2021 року у складі судді Волошиної Н. Л. і
В С Т А Н О В И В :

В серпні 2021 року Спільне підприємство - Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» (далі – СП ТОВ «Світловодськпобут») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 березня 2013 року по 01 червня 2021 року у сумі 60 937 грн 52 коп, з яких: 40 541 грн 56 коп – основний борг, 16 245 грн 66 коп – втрати від інфляції, 4 150 грн 30 коп - 3 % річних.
Позовна заява мотивована тим, що між сторонами 10.10.2007 було укладено договоір про надання послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, який на момент звернення до суду з позовом не розірвано.
СП ТОВ «Світловодськпобут» належним чином виконує свої обов`язки, визначені умовами договору та діючими нормами чинного законодавства України, проте ОСОБА_1 договірні зобов`язання не виконує та за період з 01 березня 2013 року по 01 червня 2021 року має заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 40 541 грн 56 коп.
Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2021 року позовну заяву СП ТОВ «Світловодськпобут» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію визнано неподаною та повернуто позивачеві.
Ухвала суду мотивована тим, що ухвалою від 13 серпня 2021 року позовна заява СП ТОВ «Світловодськпобут» була залишена без руху, оскільки подана з порушенням вимог статтей 175, 177 ЦПК України, а для виправлення встановлених недоліків позивачу було запропоновано п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
Оскільки, копію ухвали про залишення позовної заяви без руху начальник юридичного відділу СП ТОВ «Світловодськпобут» Чобан Р. А. отримав 28 жовтня 2021 року та станом на 24 листопада 2021 року від позивача клопотань чи заяв на виконання ухвали суду від 13 серпня 2021 року про залишення позову без руху не надходило, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.
В апеляційній скарзі СП ТОВ «Світловодськпобут» просить скасувати ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2021 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції не відповідає нормам процесуального права та фактичним обставинам справи, а повернення позовної заяви є відмовою від доступу до правосуддя.
Позивач зазначає, що останнім відомим місцем проживання відповідача є АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором про постачання теплової енергії від 10.10.2007 та про що було зазначено в позовній заяві.
Повернення позовної заяви з підстав, вказаних в оскаржуваній ухвалі, є порушенням норм процесуального права, оскільки якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі, а подальший виклик такої особи як відповідача здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену в пункті шостому частини першої статті 353 цього Кодексу, а саме ухвала про повернення заяви позивачеві, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга розглядається в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
У рішенні Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року у справі № 9-зп (справа за конституційним зверненням громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України) зазначено, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року (далі - Конвенція).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення ЄСПЛ у справах «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року та «Беллет протии Франції» від 04 грудня1995 року).
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене упункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Частиною другою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження; 3) окремого провадження.
Згідно частини першої статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (частина друга статті 174 ЦПК України).
У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (частина перша статті 175 ЦПК України).
Позовна заява повинна містити:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;
3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;
4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;
5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;
6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;
7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;
8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;
9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;
10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (частина третя статті 175 України).
За змістом частини п`ятої статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених устаттях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (частина друга статті 185 ЦПК України).
Частиною третьою статті 185 ЦПК України передбачено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Повертаючи позовну заяву СП ТОВ «Світловодськпобут», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, а саме не приведено позовну заяву у відповідність до вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України та не надано до суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за відповідачем ОСОБА_1 .
Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.
Матеріалами справи підтверджується, що у серпні 2021 року СП ТОВ «Світловодськпобут» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 березня 2013 року по 01 червня 2021 року у сумі 60 937 грн 52 коп, з яких: 40 541 грн 56 коп – основний борг, 16 245 грн 66 коп – втрати від інфляції, 4 150 грн 30 коп 3 % річних (а.с. 1-5).
Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2021 року позовну заяву СП ТОВ «Світловодськпобут» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію залишено без руху.
Запропоновано позивачу в п`ятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали привести позовну заяву у відповідність до вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України та надати до суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за відповідачем ОСОБА_1 .
Роз`яснено, що у разі невиконання вимог суду в зазначений строк заява буде вважатися неподаною і буде повернута (а.с. 10-11).
У вказаній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що всупереч нормам ЦПК України, позивач, зазначаючи, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності відповідачу, не надав належного документального доказу на підтвердження його права власності на нерухоме майно – витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Копію вказаної ухвали було вручено начальнику юридичного відділу СП ТОВ «Світловосдькпобут» 28 жовтня 2021 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 14, на звороті).
Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2021 року позовну заяву СП ТОВ «Світловодськпобут» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію визнано неподаною та повернуто позивачеві, у зв`язку з тим, що станом на 24 листопада 2021 року від позивача клопотань чи заяв на виконання ухвали суду від 13 серпня 2021 року про залишення позову без руху не надходило (а.с. 15-16).
Разом з тим, з позовної заяви СП ТОВ «Світловодськпобут» вбачається, що позивачем були викладені обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, а в якості додатів до позову було надано докази, які, на його думку, підтверджують вказані обставини.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
За змістом частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 760/26376/19 (провадження № 61-5037 св 20) зазначив, що «ненадання відповідних доказів, які вимагає суд на стадії відкриття провадження у справі, не може бути підставою для повернення позовної заяви позивачу, оскільки останній звернувся до суду за захистом прав та надав відповідні докази, які вважав за потрібне для підтвердження своїх вимог та які вважав достатніми, указане повинно вирішуватися при ухваленні судового рішення по суті».
На стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, а кожна сторона може розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених позовних вимог, оцінка доказів є можливою виключно на стадії розгляду справи по суті.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19 (провадження № 61-2192св20).
З аналізу викладеного, вбачається, що суд першої інстанції повинен був надавати оцінку доказам під час розгляду справи по суті, а відсутність належного документального доказу на підтвердження права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно, а саме витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, не є підставою для залишення позовної заяви без руху та, в подальшому, її повернення позивачеві в порядку ст. 185 ЦПК України.
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Bellet v. France» (Белле проти Франції) від 04 грудня 1995 року та «Nunes Dias v. Portugal» (Нун`єш Діаш проти Португалії) від 10 квітня 2003 року).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії) від 28 жовтня 1998 року).
За змістом ч.1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 376 ЦПК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Повертаючи позовну заяву СП ТОВ «Світловодськпобут», суд першої інстанції не звернув увагу на вищенаведене та з підстав, викладених в ухвалі від 13 серпня 2021 року дійшов помилкового висновку про те, що позов не відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України та в подальшому необґрунтовано повернув її позивачу, як наслідок, постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, що обмежує права позивача та перешкоджає йому у доступі до правосуддя, а тому ухвала Світловодського міськрайонного суду Кіровоградсьокої області від 24 листопада 2021 року не може вважатися законною та обґрунтованою.
Оскільки суд першої інстанції виніс ухвалу з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, передчасно повернув позовну заяву позивачеві, тому відповідно пункту четвертого частини першої статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Спільного підприємства – Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» задовольнити.
Ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                          С. І. Мурашко 

Судді                         А. М. Головань

О. Л. Карпенко