УХВАЛА

28 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 420/603/20
адміністративне провадження № К/9901/44802/21 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р., перевіривши касаційну скаргу Офісу Президента України на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року в адміністративній справі №420/603/20 за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Президента України, Офісу Президента України про стягнення моральної шкоди,
УСТАНОВИВ:
У січні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач)  звернувся до суду з позовом до Адміністрації Президента України (далі - відповідач-1, АПУ) та Офісу Президента України (далі - відповідач-2, ОПУ) з вимогами:
- визнати протиправними дії та бездіяльність відповідачів, які полягають у неналежному, невірному та неповному наданні позивачу листами Департаменту доступу до публічної інформації ОПУ від 28 грудня 2019 року №12-09/6301 та від 30 січня 2020 року №12-09/470 публічної інформації на отримані цими органами запити про доступ до публічної інформації ОСОБА_1 від 20 грудня 2019 року, 28 грудня 2019 року та 10 січня 2020 року щодо питань, пов`язаних із звільненням з посади Представника Президента України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_2 та пов`язаних із призначенням на цю посаду ОСОБА_1 та звільненням з цієї посади ОСОБА_1 ;
- зобов`язати АПУ та ОПУ надати ОСОБА_1 витребувану в цих запитах про доступ до публічної інформації інформацію та відомості, а саме:
1) яка посадова (службова) особа (особи) АПУ була уповноважена на проведення дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_2 , що призвело до встановлення факту одноразового грубого порушення трудових обов`язків ОСОБА_2 ;
2) чи виконувала АПУ функції роботодавця або правомірного представника роботодавця з будь-яких питань стосовно ОСОБА_2 та, відповідно, стосовно ОСОБА_1 як Представників Президента України в Автономній Республіці Крим;
3) чи перебували на території АПУ (Київ, вул. Банкова, 11) ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період з 14 до 18 серпня 2017 року, і якщо так, то коли саме; чи зустрічалися ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період з 14 до 18 серпня 2017 року зі службовими особами АПУ в рамках виконання ними їх обов`язків і якщо так, то з ким саме, чи було забезпечено зустріч ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в АПУ в ці дати;
4) які посадові (службові) особи АПУ були відповідальні за виконання Указу Президента України №218 від 15 серпня 2017 року щодо звільнення ОСОБА_2 та яким чином вони забезпечили його виконання;
5) які посадові (службові) особи АПУ були відповідальні за виконання Указу Президента України №220 від 17 серпня 2017 року щодо призначення ОСОБА_1 та яким чином вони забезпечили його виконання;
6) чи зверталася ОСОБА_2 до Президента України, зокрема, через АПУ або до АПУ з питання власних відпусток у 2014-2017 роках, чи погоджувалися відпустки ОСОБА_2 за її зверненнями;
7) чи зверталася ОСОБА_2 , її законні представники чи представники до Президента України, зокрема, через АПУ або до АПУ у 2017-2019 роках із зверненнями та запитами (адвокатськими, на отримання публічної інформації) з будь-яких питань, і якщо зверталася, надати позивачу, ОСОБА_1 , копії усіх цих звернень та відповідей на них, зокрема, із забезпеченням збереження відповідних персональних даних (знеособлення);
8) які конкретно посадові (службові) особи АПУ виконували стосовно ОСОБА_1 повноваження АПУ із опрацювання пропозицій щодо звільнення ОСОБА_1 з посади Представника Президента України в Автономній Республіці Крим згідно з поданою ним заявою;
9) яка посадова (службова) особа (особи) АПУ була уповноважена на підготовку проєкту Указу №405, зокрема, у вимірі визначення дня підписання та оприлюднення цього Указу №405, звільнення та підстав звільнення ОСОБА_1 з посади Представника Президента України в Автономній Республіці Крим згідно з нормами Кодексу законів України про працю;
10) якими є точна дата та підстави звільнення ОСОБА_1 з посади Представника Президента України в Автономній Республіці Крим згідно зі змістом Указу №405, нормами Кодексу законів України про працю зокрема, якою є конкретна норма цього Кодексу про звільнення, застосована щодо ОСОБА_1 в Указі №405;
11) які посадові (службові) особи АПУ були відповідальні за виконання Указу №405 щодо звільнення ОСОБА_1 та яким чином вони забезпечили його виконання;
12) якими актами законодавства та якими актами глави АПУ та керівника апарату АПУ, які не оприлюднені офіційно та не перебувають у відкритому доступі, було визначено вищенаведені повноваження посадових (службових) осіб АПУ із опрацювання пропозицій щодо звільнення ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним застосування АПУ та ОПУ під час призначення на посаду Представника Президента України в Автономній Республіці Крим та звільнення з цієї посади, зокрема, стосовно ОСОБА_1 , норм Порядку 2012 року, зокрема, його пункту 15, як це визначено у листі Департаменту доступу до публічної інформації ОПУ від 28 грудня 2019 року №12-09/6301;
- визнати протиправним ухилення АПУ та ОПУ під час звільнення з посади Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, зокрема, стосовно ОСОБА_1 , від визначення точної дати звільнення та точних підстав звільнення згідно з законодавством України;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань АПУ та ОПУ моральну шкоду, заподіяну ОСОБА_1 , через незаконну бездіяльність суб`єктів владних повноважень, а саме: АПУ та ОПУ у розмірі 17000,00 (сімнадцяти тисяч) грн.
Постановою Верховного Суду від 18 березня 2021 року справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд, зокрема в частині позовних вимог про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Адміністрації Президента України та Офісу Президента України моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 через незаконну бездіяльність указаних суб`єктів владних повноважень, в розмірі 17000,00 грн.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року прийнято до провадження заяву ОСОБА_1  про уточнення позовних вимог, у прохальній частині якої викладено вимоги у такій редакції:
? «стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Президента України моральну шкоду у розмірі 6800,00 грн, заподіяну ОСОБА_1 через протиправну бездіяльність щодо розгляду та надання відповіді на запити ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 20.12.2019, від 28.12.2019 та від 10.01.2020».
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Президента України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн.
07 грудня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Офісу Президента України на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року в адміністративній справі №420/603/20.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник, як на підставу звернення до Суду, посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначаючи, що оскаржуване судове рішення прийнято без урахування висновку щодо застосування норми права (а саме: статей 23 та 1173 Цивільного кодексу України, якими врегульовано питання відшкодування моральної шкоди) у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду (а саме: у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2020 року в справі № 180/1560/16-а, постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 280/5216/19 та від 27 листопада 2019 року в справі №750/6330/17). 
Суд зазначає, що в разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.
Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
Посилаючись на застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, заявник не наводить обґрунтування, які б свідчили про подібність правовідносин у цій справі та у справах, у яких Верховним Судом були зроблені висновки. 
Крім того, скаржником не доведено, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував висновки Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі №750/6330/17 щодо застосування статей 23 та 1173 Цивільного кодексу України.
Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої    статті 328 КАС України.
Решта доводів касаційної скарги щодо наявності підстав касаційного оскарження наведено без взаємозв`язку із підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині четвертій    статті 328 КАС України.
Таким чином, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, Офіс Президента України не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
За таких обставин клопотання про визнання поважними причин пропуску строку на подання касаційної скарги та про зупинення виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року не розглядаються.
Керуючись статтями 248, 328, 332, 359 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Офісу Президента України на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року в адміністративній справі №420/603/20 за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Президента України, Офісу Президента України про стягнення моральної шкоди, повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя:                                                                                          О.Р. Радишевська