Справа № 344/16968/16-ц 
Провадження № 22-ц/4808/1789/21 
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача        Девляшевського В.А., 
               суддів:                Пнівчук О.В., Томин О.О.,
               секретаря                Пацаган В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену головуючим суддею Антоняком Т.М. 07 жовтня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 січня 2019 року  по справі  № 344/16968/16-ц за нововиявленими обставинами,
в с т а н о в и в:
У березні 2021 року ОСОБА_1  звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинамирішення Івано-Франківського міського суду від 24 січня 2019 року по справі № 344/16968/16-ц. Зазначив, що наприкінці 2019 року, під час спілкування з начальником відділу представництва Департаменту правової політики Івано-франківської міської ради Буджаком В.М. ОСОБА_1 стали відомі обставини, які він вважає нововиявленими. А саме: Івано-Франківська міська рада не приймала жодних рішень про наділення Івано-Франківського міського голови повноваженнями здійснювати оформлення права власності фізичних і юридичних осіб на нерухоме майно; Івано-Франківською міською радою та її виконавчими органами не надавалося містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, будівельного паспорту забудови земельної ділянки чи документи дозвільного характеру, які надають право на виконання будівельних робіт та такі, що підтверджують прийняття в експлуатацію будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 . 
Заявник просив переглянути рішення Івано-Франківського міського від 24 січня 2019 року по справі № 344/16968/16-ц за нововиявленими обставинами. Визнати протиправним державну реєстрацію 16.05.2007 права власності на нерухоме майно на збільшену площу будинку 586,1 кв.м, що розташовано у АДРЕСА_1 , скасувати свідоцтво про право власності, видане ОСОБА_1 , скасувати державну реєстрацію права власності.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 07 жовтня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржену ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального і процесуального права. 
На думку апелянта, у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали судом не зазначено жодних встановленій у цій справі фактів, які мають преюдиційне і доказове значення при розгляді його заяви. А також відсутнє обґрунтування того, чому обставини та факти, на які посилається заявник, не можуть привести до постановлення іншого рішення у даній справі. ОСОБА_1 вказує, що про обставини відсутності у Івано-Франківського міського голови делегованих йому Івано-Франківською міською радою повноважень здійснювати оформлення права власності фізичних та юридичних осіб та здійснення самочинного будівництва без належним чином затвердженого проекту та без відповідного дозвільного документа стали відомі ОСОБА_1 лише під час спілкування з начальником відділу представництва Департаменту правової політики Івано-франківської міської ради Буджаком В.М наприкінці квітня 2019 року. Тобто майже рік після ухвалення Апеляційним судом Івано-Франківської області постанови від 25.05.2018 по справі №344/10962/17. А тому, на думку апелянта, висновки суду першої інстанції про те, що долучені до його заяви докази вже оцінювались судом у іншій цивільній справі №344/10962/17, не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції порушено ч.1 ст. 260, ст. 263 ЦПК України. 
Просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені завчасно у встановленому законом порядку. Крім того, за клопотанням апелянта ОСОБА_1 судом двічі призначався розгляд справи в режимі відеоконференції з Київським районним судом м. Одеси, на які останній не з`являвся. Відповідні ухвали направлялися апелянту на відому суду адресу, а також на електронну пошту, вказану ОСОБА_1 . 
Враховуючи вимоги частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги частини 2 статті 372 ЦПК України, суд, з урахуванням стадії судового процесу, вважає неявку апелянта в судове засідання такою, що не перешкоджає продовженню розгляду справи за його відсутності.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Згідно висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення Івано-Франківського міського суду від 24 січня 2019 року за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що факти, встановлені Івано-Франківським апеляційним судом у постанові від 15 квітня 2019 року про залишення без змін рішення Івано-Франківського міського суду від 24 січня 2019 року та у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10 лютого 2021 року про залишення без змін рішення першої та апеляційної інстанції, мають преюдиціальне, доказове значення, тому обставини та факти, на які посилається заявник, не призведуть до постановлення іншого рішення по справі, яка переглядається. 
З цим висновком колегія суддів погоджується з огляду на таке.
Відповідно до статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Частиною 4 статті 423 ЦПК України передбачено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Згідно з частиною 1 статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, може бути подано учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.
За змістом пунктів 3-5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» № 4 від 30 березня 2012 року, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. 
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Відповідно до положень статті 426 ЦПК України у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами зазначаються нововиявлені або виключні обставини, якими обґрунтовується вимога про перегляд судового рішення, дата їх відкриття або встановлення; посилання на докази, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин.
Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 січня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.05.2007 року на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виданого на підставі розпорядження міського голови від15.05.2007 року за номером 270-р та скасування державної реєстрації права власності від 16.05.2007 року, реєстраційний номер 8388444, домоволодіння АДРЕСА_1 , номер запису: 7579, в книзі: 207 за  ОСОБА_1 , на підставі  свідоцтва про право власності від 16.05.2007 року, відмовлено.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 січня 2019 року без змін.
Постановою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року рішення Івано-Франківського міського суду від 24 січня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року залишено без змін.
Заявник звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Івано-Франківського міського суду від 24.01.2019 по справі №344/16968/16-ц  з тих підстав, що наприкінці 2019 року йому стали відомі обставини, що Івано-Франківська міська рада не приймала жодних рішень про наділення Івано-Франківського міського голови повноваженнями здійснювати оформлення права власності фізичних і юридичних осіб на нерухоме майно, а також, що Івано-Франківською міською радою та її виконавчими органами не надавалося містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, будівельного паспорту забудови земельної ділянки чи документи дозвільного характеру, які надають право на виконання будівельних робіт та такі, що підтверджують прийняття в експлуатацію будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а тому підставою для скасування судового рішення є лише істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (ч.2 ст.423 ЦПК України).
Отже, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у даній цивільній справі, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.
Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.
Неналежне виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і не подання суду усіх доказів, збирання нових доказів після розгляду справи на думку колегії суддів не є нововиявленими обставинами, а тому і не можуть тягнути за собою перегляд судового рішення з зазначених підстав.
Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, не є нововиявленими обставинами.
Таким чином обставини, на які посилається заявник і які згадуються в постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року по справі № 344/16968/16-ц та постанові Апеляційного суду Івано-Франківської області по справі №344/10962/16-ц, не є нововиявленими у розумінні положень статті 423 ЦПК України, оскільки такі обставини були предметом розгляду суду першої, апеляційної та касаційної інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). 
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, від 18 листопада 2004 року). 
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена судом з дотриманням вимог процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення не встановлено.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
               п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 07 жовтня 2021 року — без зміни.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач:                                                         В.А. Девляшевський 
Судді:                                                                        О.В. Пнівчук
                                                                               О.О. Томин

Повний текст постанови складено 29 грудня 2021 року.