ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2022 року          м.Дніпро         Справа №  908/760/21
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Березкіної О.В., Дарміна М.О.,
при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.
представники сторін:
від позивача   : Василенко О.В., ордер серія АЕ № 1068478  від 20.07.2021 р., адвокат;
від відповідача: Мариніч Н.В., довіреність б/н  від 02.09.2019 р., адвокат;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Технопарк-Канон” на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 27.10.2021 (суддя Дроздова С.С., м. Запоріжжя, повний текст підписано 02.11.2021) у справі №908/760/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Технопарк-Канон”, м. Дніпро
до Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, Запорізька область, м. Енергодар
про стягнення суми 437 266,43 грн.

ВСТАНОВИВ:

Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.10.2021 частково задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “ Технопарк-Канон ” про ухвалення додаткового рішення у справі № 908/760/21.
Стягнуто з Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ТЕХНОПАРК-КАНОН”, 20    000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. 
В іншій частині відмовлено.

Не погодившись із зазначеним додатковим рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю “Технопарк-Канон”, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить додаткове рішення господарського суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити клопотання позивача і стягнути на його користь 58 000 грн. витрат на правничу допомогу. 
Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права, оскільки відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2021 клопотання про ухвалення додаткового рішення передано на розгляд судді Дроздовій С.С., тобто розгляд справи починаючи з прийняття позовної заяви у справі, та закінчуючи винесенням рішення від 15.06.2021, здійснювався суддею Боевою О.С., а прийняття спірного додаткового рішення (через чотири з половиною місяці) було здійснено вже іншим складом суду.
Апелянт посилається на те, що після того, як у відповідача перед позивачем утворилась прострочена заборгованість, позивач одразу звернувся за правовим захистом до адвоката Василенко Олексія Валерійовича, в межах надання професійної правничої допомоги, адвокатом Василенко О.В. було виявлено неналежне виконання відповідачем зобов`язань, з чого витікає порушення прав та законних інтересів позивача, надалі було здійснено аналіз договору та первинних бухгалтерських документів, про що свідчать докази, надані представником позивача на підтвердження судових витрат; адвокатом Василенко О.В. було направлено позовну заяву до Господарського суду Запорізької області, та складено усі, без винятку, інші процесуальні документи, що також підтверджується матеріалами справи.
Позивач не згоден з прийнятим додатковим рішенням з огляду на те, що клопотання відповідача не містить жодного доведення неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу, а складається лише з необґрунтованих тверджень, які суд неправомірно врахував при винесенні додаткового рішення та на підставі яких суд вдався до зменшення розміру витрат на правову допомогу.
За доводами скаржника, господарський суд у додатковому рішенні, в тому числі враховуючи доводи відповідача, вказує на незначний ступінь складності справи, незначну кількість та обсяг підготовлених процесуальних документів, з огляду на що, судом зменшено розмір витрат на правову допомогу до розумного та реального розміру, однак позивач не згодний з вищевказаним, оскільки чинним Господарським процесуальним Кодексом України не визначено будь-яких критеріїв, за якими слід оцінювати складність справи й виконаних адвокатом робіт, співмірність витрат з обсягом виконаних робіт і часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт; в Господарському процесуальному Кодексі України взагалі відсутнє будь-яке посилання на надання оцінки з огляду на кількість та обсяг підготовлених документів, що не завадило суду керуватись цим при прийнятті додаткового рішення.
На думку скаржника несправедливим є те, що склад суду, який не розглядав цю справу зазначає про те, що справа не є складною і підготовка її до розгляду не потребує аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль.
Апелянт вважає безпідставним посилання господарського суду в оскаржуваному додатковому рішенні на правову позицію Верховного Суду. наведену справах № 756/2114/17 та №911/3386/17, оскільки в них наведена правова позиція, яка стосується розподілу витрат в суді апеляційної чи касаційної інстанції з огляду на те, що мова йде про незмінність позиції в судах попередніх інстанцій, тому при винесенні додаткового рішення суд приділив неналежну увагу даній справі.

Апелянт посилається і на те, що звернення позивача до адвоката для отримання професійної правничої допомоги, у вигляді початкової консультації, роз`яснення щодо підтвердження існування факту порушення прав та законних інтересів позивача та узгодження стратегії захисту порушених прав та інтересів є обґрунтовано втраченим часом, що вплинув на розгляд справи; надавати правову допомогу без ознайомлення адвоката з документами, що підтверджують факт порушення, неможливо, оскільки саме з огляду на аналіз договору та первинних бухгалтерських документів, адвокатом було попередньо оцінено належність, допустимість та достатність цих доказів, у випадку звернення до суду з позовною заявою. За доводами скаржника, підготовка та відправлення позовної заяви про стягнення заборгованості, розрахунків інфляційних втрат, 3 % річних, підготовка додаткових документів (додатків) до неї зайняло у представника позивача 7 годин, що на думку відповідача та суду є неспівмірним зі складністю наявних правових конструкцій та спірністю судової практики, яку мав би здійснювати адвокат; учасник справи не зобов`язаний обґрунтовувати чому саме таку кількість часу адвокат (представник) витратив на відповідні дії.   
Посилаючись на практику Верховного суду, викладену  у постановах від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18, від 13.12.2018 у справі у 816/2096/17 та у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 апелянт вважає, що достатнім для обґрунтування кількості часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, є надання суду документів, які містять інформацію про час, витрачений на вчинення необхідних дій та обсяг наданих послуг і виконання робіт, а також їх вартість. 
Скаржник вважає безпідставним прийняття господарським судом доводів позивача щодо повторюваності позиції позивача, наведеної у відповіді на відзив та у позовній заяві, оскільки доводи і позиція позивача у відповіді на відзив відрізнялися від доводів позовної заяви, оскільки позивачу довелося заперечувати проти аргументів відповідача, викладених у відзиві, що потребувало додаткових затрат часу та аналізу інших норм законодавства тощо; під час підготовки відповіді на відзив позивачем було здійснено збір та аналіз додаткових доказів у справі, що також були долучені останнім до відповіді на відзив; в цілому обрана представником позиція була такою, що відповідає нормам чинного законодавства, врахована судом та вплинула на результат розгляду справи, що свідчить про доцільність виконаної адвокатом Василенко О.В. роботи.
На думку скаржника, судом першої інстанції не було враховано при винесенні оскаржуваного додаткового рішення положень ч. 4 ст. 126 ГПК України, якими передбачено, що критерієм співмірності є саме значення справи для сторони; для ТОВ “ТЕХНОПАРК-КАНОН” справа була важлива, оскільки стягнення ціни позову носить вирішальне значення для позивача, з огляду на існуючи фінансове становище позивача, на яке значним чином вплинуло поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, що призвела до запровадження численних обмежень та заборон з боку уряду, що спричинило, зокрема, неможливість своєчасної оплати позивачем наданих послуг адвоката у справі № 908/760/21 у повному обсязі.  
За доводами скаржника, суд першої інстанції в оскаржуваному додатковому рішенні не надає жодної оцінки ні значенню справи для сторони, ні ціні позову (437  266,43 грн.).
Апелянт вважає безпідставним врахування судом першої інстанції клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки враховуючи наведені доводи відповідача, позивачу потрібно було щоразу укладати зі своїм представником окремий договір щодо представництва прав та законних інтересів позивача перед кожним контрагентом позивача, що порушує такі права та законні інтереси позивача.
Крім того, апелянт зазначає, що враховуючи те, що господарським судом у рішенні від 15.06.2021 у даній справі позовні вимоги задоволено повністю, відповідно, судові витрати покладаються на відповідача у справі , однак суд першої інстанції необґрунтовано відступив від загального правила та обмежив розмір витрат на правничу допомогу.
Позивач зазначає, що розмір всіх заявлених ним  витрати на професійну правничу допомогу у даній справі є пов`язаним з розглядом справи, обґрунтованим, пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін; поведінка позивача під час розгляду справи жодним чином не призводила до затягування, оскільки в інтересах позивача було винесено рішення в розумний строк, однак суд не врахував цей критерій при винесенні додаткового рішення, так як суд не розглядав саму справу, а був лише залучений для винесення додаткового рішення.
За доводами скаржника всі клопотання та заяви по суті спору були обґрунтовані та доцільні, їх необхідність була обумовлена чинними нормами процесуального законодавства; відсутнє безпідставне завищення позовних вимог; при прийнятті оскаржуваного додаткового рішення суд першої інстанції повинен був врахувати дії позивача щодо досудового вирішення спору, які були неодноразово вчинені позивачем; судом в оскаржуваному додатковому рішенні не зазначено, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню та не наведено належної мотивації такого рішення, правових підстав для його ухвалення.
Апелянт посилається і на те, що вартість послуг на професійну правничу допомогу не заперечено самим відповідачем.
Крім того, скаржник зазначає, що ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.07.2021 у даній справі зобов`язано, зокрема, позивача надати письмове нормативне і документальне обґрунтування заяви, з урахуванням норм ГПК України, докази в оригіналі на підтвердження надання послуг професійної правничої допомоги, включаючи договір, акт виконаних робіт з детальним описом робіт, докази оплати наданих послуг тощо, однак всупереч положенням вказаної ухвали в оскаржуваному додатковому рішенні судом першої інстанції відмовлено позивачу в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з ненаданням вищевказаних витребуваних судом доказів, однак судом не було зобов`язано позивача надати докази в оригіналі на підтвердження надання послуг з професійної правничої допомоги, а було лише запропоновано заявнику надати такі докази. 

Відповідач, Державне підприємство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечує, вважає додаткове рішення законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, зазначає, що в позовній заяві ТОВ “ТЕХНОПАРК-КАНОН” вказано про те, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката попередньо будуть складати 42  000,00 грн., однак в подальшому позивачем подано клопотання про винесення додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 58  000,00 грн., до якого додано документи на підтвердження понесених ним витрат на послуги адвоката, однак подані документи не є безумовною підставою для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі за рахунок відповідача, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Крім того, як зазначає відповідач, позивачем не зазначені підстави для збільшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з 42  000,00 грн. до 58  000,00 грн.; доказів на підтвердження неможливості передбачення додаткових витрат на правничу допомогу у справі №908/760/21 ТОВ “ТЕХНОПАРК-КАНОН” не надано, у зв`язку з чим сума судових витрат, заявлена ТОВ “ТЕХНОПАРК-КАНОН” до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, що є підставою для відмови у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення.
Відповідач посилається і на те, що за результатом аналізу документів, наданих ТОВ “ТЕХНОПАРК-КАНОН” на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, встановлено, що в договорі про надання юридичних послуг від 15.03.2021 відсутнє посилання на те, що адвокат уповноважений представляти права та законні інтереси ТОВ “ТЕХНОПАРК-КАНОН” саме у спорі з Відокремленим підрозділом “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, що виник з виконання договору №210(1)20УК/53-121-01-20-09389 від 26.05.2021; зазначення в п. 1.1 договору від 15.03.2021 про те, що адвокат Василенко О.В. приймає на себе зобов`язання щодо представництва інтересів замовника, не означає, що представництво та надання правової допомоги здійснюється у всіх справах (без виключення), що стосуються ТОВ “ТЕХНОПАРК-КАНОН”, вказане унеможливлює застосування договору про надання юридичних послуг від 15.03.2020 як доказу складу і розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, у справі №908/760/21, у зв`язку з чим, акт № 1 від 16.06.2021 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 15.03.2021 також є неналежним доказом розміру витрат на правничу допомогу у вказаній судовій справі.
Також відповідач посилається і на те, що серед документів, наданих ТОВ “ТЕХНОПАРК-КАНОН” на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, відсутні документи, що свідчать про оплату гонорару і інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки такої допомоги); в судовому засіданні 27.10.2021 представником позивача також не було надано доказів оплати витрат на професійну правничу допомогу, а  представник позивача – адвокат Василенко О.В. підтвердив, що на дату розгляду клопотання, грошові кошти від ТОВ “ТЕХНОПАРК-КАНОН” за надані послуги з професійної правничої допомоги йому не надходили. Таким чином, відповідач вважає, що зазначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є непідтвердженим належними та допустимими доказами, а отже, є недоведеним.
Відповідач посилається і на те, що відповідно до акту № 1 від 16.06.2021 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 15.03.2021, винагорода адвоката Василенко О.В. складає суму в розмірі 58 000,00 грн., при цьому, складність надання конкретної послуги, а також час, витрачений адвокатом на участь у судових засіданнях, не враховано, що суперечить ч. 4 ст. 126 ГПК України.
За доводами відповідача, такі послуги як зустріч з клієнтом, виявлення факту порушення умов договору поставки та аналіз договору та первинних бухгалтерських документів, які зазначено у вищевказаному акті № 1 від 16.06.2021 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 15.03.2021, по суті є однією і тією ж самою послугою –  ознайомлення адвоката з документами, що підтверджують факт порушення, які навмисно, для штучного збільшення вартості послуги поділені на дві тотожні послуги; щодо зазначеної в акті послуги підготовка та відправлення позовної заяви, розрахунків інфляційних витрат, 3 % річних, підготовка додаткових документів до неї (7 годин), слід зауважити про те, що складання позовної заяви про стягнення заборгованості та 3% річних та інфляційних витрат не містить жодних складних правових конструкцій, спірної судової практики, аналіз якої мав би здійснити адвокат; договір поставки № 210 (1)20УК/53-121-01-20-09389 від 26.05.2021 не містить складних юридичних конструкції, його умови є простими та зрозумілими, правовідносини, що виникають з договорів поставки достатньо повно врегульовані нормами ЦК України та ГК України, а отже складання позовної заяви не потребувало додаткового вивчення судової практики в аналогічних справах та не вимагало особливих професійних зусиль та навичок; щодо зазначеної в акті послуги – підготовка та відправлення відповіді на відзив (4 години), то цей документ фактично повторює позовну заяву ТОВ “ТЕХНОПАРК-КАНОН” та не містить ніяких додаткових доводів та аргументів позивача; загальний час, витрачений адвокатом Василенко О.В. на участь в трьох судових засіданнях (два з яких у режимі відеоконференції) не перевищив 1 години.
Відповідач вважає, що приймання до виконання послуг, які є надмірно складними для певного представника позивача, що вимагають від нього більш тривалих затрат часу (а саме 18 годин на підготовку позовних матеріалів) та, у зв`язку з чим, збільшується розмір грошових витрат для відповідача, є порушенням Правил адвокатської етики. 
На думку відповідача договір № 210 (1 )20УК/53-121-01-20-09389 від 26.05.2021 не містить складних юридичних конструкцій, його умови є простими та зрозумілими, в зв`язку з чим його правовий аналіз не потребував великої кількості часу; правовідносини, що виникають з договорів поставки достатньо повно врегульовані нормами ЦК України та ГК України, а отже складання позовної заяви не потребувало додаткового вивчення судової практики в аналогічних справах та не вимагало особливих професійних зусиль та навичок, а отже не потребувало 17 годин часу; справа сторін не є складною, оскільки стосується стягнення заборгованості на підставі договору № 210 (1)20УК/53-121-01 -20-09389 від 26.05.2021 та не містить великої кількості документів, які необхідно було б вивчити, а відтак, не потребувало витрачення великої кількості часу, розмір витрат ТОВ “ТЕХНОПАРК-КАНОН” на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям співмірності, реальності та розумності розміру, є значно завищеним та не підтвердженим належними доказами.
Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що господарським судом  обґрунтовано зменшено розмір витрат на професійну правничу допомогу з 58 000,00 грн. до 20 000,00 грн.

Відповідно до   протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.12.2021, справу №908/760/21 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Березкіна О.В., Дармін М.О.
13.12.2021 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту   2.4.6   Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/760/21 для вчинення певної процесуальної дії, а саме – відкриття провадження у справі, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Дарміна М.О.
Відповідно до   протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2021, справу №908/760/21 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Березкіна О.В., Антонік С.Г.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.12.2021 визнано поважними підстави пропуску строку на подання апеляційної скарги та відновити строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Технопарк-Канон” на   додаткове рішення   Господарського суду Запорізької області від 27.10.2021 у справі №908/760/21; розгляд справи № 908/760/21 призначений у судовому засіданні на 17.01.2022 на 10:30 год.; зупинено дію оскаржуваного додаткового рішення на час розгляду апеляційної скарги; сторонам наданий строк для подачі відзиву, заяв, клопотань.
13.01.2022 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту   2.4.6   Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/760/21 у зв`язку з усуненням обставин, що зумовили зміну складу колегії суддів, а саме – виходом з відпустки судді Дарміна М.О.
Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 13.01.2022, справу №908/760/21 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Березкіна О.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.01.2022 колегією суддів у складі головуючого судді (доповідача) Іванова О.Г., суддів Берекіної О.В., Дарміна М.О. прийнято справу №908/760/21 до свого провадження; розгляд справи в судовому засіданні призначено на 17.01.2022 на 10:30 год.
В судовому засіданні 17.01.2022 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги; представник відповідача заперечив з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу. 
В судовому засіданні 17.01.2022 оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю “ТЕХНОПАРК-КАНОН” звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” 437 266,43 грн., яка складається з: 419 580,00 грн. - основного боргу, 13 552,44 грн. - інфляційних збитків, 4133,99 грн. – 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 210(1)20УК/53-1210-01-20-09389 від 26.05.2020 в частині оплати поставленого товару.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 29.03.2021 позовна заява ТОВ “ТЕХНОПАРК-КАНОН” прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі №908/760/21, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.04.2021. 
19.04.2021 від Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” надійшов відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, відповідачем було висловлено незгоду щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 80  000,00 грн., оскільки заявлені витрат не підтверджені належними та достатніми доказами, відповідно до вимог чинного законодавства України, позовні вимоги ТОВ “ТЕХНОПАРК-КАНОН” є необґрунтованими, у зв`язку з чим ціна позову гн впливає на вирішення питання щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, справа, що розглядається, стосується лише позивача та відповідача та не викликає публічного інтересу, а результат її вирішення не може вплинути на репутацію сторін, у зв`язку з чим відповідач заперечив проти заявленого позивачем попереднього розміру витрат на професійну правничу допомогу. 
26.04.2021 до Господарського суду Запорізької області від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій, зокрема, позивач зазначив, що погоджується з твердженнями відповідача про неспівмірність, необґрунтованість, непропорційність щодо предмета спору витрат на професійну правничу допомогу в сумі 80  000,00 грн., однак зазначає, що на час подання позовної заяви позивач надав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, який складає 42  000,00 грн., а не 80  000,00 грн, шо, на його думку, є співмірним, обґрунтованим та пропорційним щодо предмета спору. Також, позивач зазначив, що твердження відповідача про відсутність публічного інтересу до справи та того, що справа стосується лише позивача та відповідача, взагалі не зрозуміле для позивача, оскільки відповідно до ст. 131— 2 Конституції України  для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, у позивача, відповідно до чинного законодавства України є право користуватися правничою допомогою, зокрема, у вигляді представництва адвокатом інтересів товариства, а також право на компенсацію судових витрат та інших витрат. 
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.04.2021 підготовче засідання відкладено на 25.05.2021.
07.05.2021 від представника відповідача до Господарського суду Запорізької області надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву, в який відповідач зазначив про те, що справа не є складною, підготовка її до розгляду не потребує аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль, матеріали позовної заяви не містять доказів сплати позивачем гонорару адвокату за надану професійну правничу допомогу (платіжні документи на підтвердження понесених витрат); відповідач вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 42  000,00 грн., є неспівмірними, необґрунтованими та непропорційними до предмета спору, оскільки заявлені витрати не підтверджені належними та достатніми доказами відповідно до вимог чинного законодавства України, позовні вимоги ТОВ “ТЕХНОПАРК-КАНОН” є необґрунтованими, у зв`язку з чим ціна позову не впливає на вирішення питання щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката; справа, що розглядається, стосується лише позивача та відповідача та не викликає публічного інтересу, а результат її вирішення не може вплинути на репутацію сторін. Враховуючи зазначене, відповідач заперечив проти заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу та витрат на поштові відправлення і оплату судового збору, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи.
17.05.2021 від позивача до Господарського суду Запорізької області надійшла заява про залишення без розгляду доповнення до відзиву на позовну заяву у зв`язку з порушенням строків на їх подання до суду.
Одночасно, 17.05.2021 позивачем подано до Господарського суду Запорізької області  заяву щодо вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті, в якому зазначив, що при поданні до суду позовної заяви ним було подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги у даній справі, однак надати  остаточний розрахунок суми судових витрат позивач не вбачає за можливе у зв`язку з тим, що розгляд справи досі триває та сума понесених витрат не є остаточною, у зв`язку з чим позивач просив суд вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, коли позивач зможе надати до суду остаточний розрахунок витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.  
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.05.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.06.2021
В судовому засіданні 15.06.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.
Рішенням Господарського суду Запорізької області   від 15.06.2021 позовні вимоги задоволено у повному обсязі. 
Стягнуто з Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Технопарк-Канон” суму 419 580 грн. 00 коп. основного боргу, 13 552   грн. 44 коп. інфляційних втрат, 4 133 грн. 99 коп. – 3 % річних та 6 559   грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.  
22.06.2021 до Господарського суду Запорізької області надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “ТЕХНОПАРК-КАНОН” про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на професійну правничу допомогу в розмірі                                       58  000 грн. 00 коп.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.06.2021 клопотання про ухвалення додаткового рішення передано на розгляд судді              Боєвій О.С.
Розпорядженням № П-343/21 від 22.06.2021, в зв`язку з відпусткою судді Боєвої О.С. призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2021 клопотання про ухвалення додаткового рішення передано на розгляд судді Дроздовій С.С.
Ухвалою суду від 23.06.2021 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “ТЕХНОПАРК-КАНОН” про ухвалення додаткового рішення у справі прийнято до розгляду суддею Дроздовою С.С. Розгляд його призначено на 02.07.2021.
25.06.2021 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю “ТЕХНОПАРК-КАНОН” надійшла заява (вх. № 13067/08-08/21) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використання системи програмного забезпечення “ЕasyСоn”.
Ухвалою суду від 29.06.2021 відмовлено в задоволенні заяви про проведення судового засідання 02.07.2021 об 11 год. 00 хв. в режимі відеоконференції у справі 908/760/21 поза межами суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення “ЕasyСоn”.
У зв`язку з неявкою заявника,  не виконання вимог суду викладених в ухвалі, а саме не надання доказів в оригіналах на підтвердження надання послуг професійної правничої допомоги, включаючи договір, акт виконаних робіт з детальним описом робіт, докази оплати наданих послуг тощо, розгляд клопотання  ухвалою суду від 02.07.2021 було відкладено на  08.07.2021. 
08.07.2021 представники сторін з`явились в засідання суду для розгляду клопотання щодо ухвалення додаткового рішення, судове засідання не проводилось, оскільки  07.07.2021 відповідачем у справі - Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" подано апеляційну скаргу  на рішення суду від 15.06.2021,  прийнятого суддею  Боєвою О.С. у даній справі, у зв`язку з чим матеріали справи необхідно направити до апеляційної інстанції для розгляду  апеляційної скарги.
Ухвалою суду від 08.07.2021 відкладено розгляд клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “ТЕХНОПАРК-КАНОН” про ухвалення додаткового рішення у справі  № 908/760/21 до повернення матеріалів справи до Господарського суду Запорізької області після розгляду апеляційної  скарги на рішення суду від 15.06.2021, прийнятого суддею Боєвою О.С.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.08.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.06.2021 у справі  № 908/760/21 – залишено без задоволення,  рішення Господарського суду Запорізької області від 15.06.2021 у справі  № 908/760/21 – залишено без змін.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 04.10.2021, після повернення матеріалів справи № 908/760/21 до господарського суду, призначено судове засідання на 27.10.2021 для розгляду клопотання про ухвалення додаткового рішення у справі №908/760/21.
Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.10.2021 частково задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “ Технопарк-Канон ” про ухвалення додаткового рішення у справі № 908/760/21.
Стягнуто з Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ТЕХНОПАРК-КАНОН”, 20   000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. 
В іншій частині відмовлено.

Задовольняючи заяву позивача частково, суд першої інстанції  прийшов до висновку, що позивачем доведено частково належними та допустимими доказами понесені витрати, які узгоджуються з розрахунком та актом наданих послуг. В той же час, з урахуванням заявленого клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, оцінивши обсяг наданих адвокатом послуг та їх вартість, з урахуванням законодавчих критеріїв визначення, в аспекті складності цієї справи, суд дійшов висновку про неприйнятність заявленої до стягнення суми, визнавши справедливою та співрозмірною компенсацію витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 20  000,00грн., в задоволенні решти вимог заяви – відмовив. 

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"  договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами;     особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3     статті 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3)     розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі     статтею 123 зазначеного Кодексу     судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1, 2     статті 126 Господарського процесуального кодексу України     витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості,     що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;     2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги     на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Поняття особи, яка є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" № 5076-VI від 05.07.2012, де зазначено, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8     статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3     статті 126 цього Кодексу).
Водночас, за змістом частини 4     статті 126 Господарського процесуального кодексу України     розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Колегія суддів наголошує, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі     № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5     статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. 
Вказаний правовий висновок наведений у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 по справі №922/445/19.
Також Об`єднана палата зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього     Кодексу     визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України     під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України     суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу витрат повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічні висновки наведені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.03.2021 між адвокатом Василенко Олексієм Валерійовичем  (адвокат) ТОВ “ТЕХНОПАРК-КАНОН” (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 48-49, т.1), відповідно до п. 1.1 якого предметом даного договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а клієнт зобов`язується оплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання на умовах, визначених договором.
Відповідно до п. 1.2 договору, на виконання п. 1.1 даного договору клієнт надає право (уповноважує) адвоката при своїх повноважень:
-          представляти клієнта перед державними органами, банками, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та будь якими фізичними особами;
-          представляти клієнта в правоохоронних та контролюючих органах, органах самоврядування, органах нотаріату, приватними нотаріусами, органах Державної виконавчої служби, приватними виконавцями, судах всіх інстанцій, в тому числі місцевих судах (загальних, господарських, адміністративних), апеляційних судах, вищих спеціалізованих судах, Верховному Суді, Конституційному суді України з усіма правами наданими позивачу, відповідачу, третій особі, заявнику , заінтересованій особі, стороні виконавчого провадження та захиснику клієнта незалежно процесуального статусу (потерпілий, затриманий, підозрюваний, обвинувачений, підсудний, свідок).
Згідно п. 3.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до моменту досягнення позитивного результату або виконання адвокатом всіх дій, передбачених для досягнення позитивного результату по справі для клієнта.
Пунктом 3.2 договору передбачено, що договір може бути  в будь-який час припинений за взаємною згодою адвоката і клієнта. У випадку дострокового припинення договору за взаємною згодою сторін адвокату виплачується гонорар в частині, що відповідає обсягу фактично виконаної роботи.
Пунктами 4.1, 4.2 договору сторони погодили, що за послуги адвоката клієнт сплачує гонорар. Загальний розмір гонорару встановлюється в залежності від кількості годин роботи адвоката при наданні правової допомоги клієнту, а також кількості судових засідань, в яких прийме участь адвокат. Вартість однієї години роботи адвоката та вартість участі адвоката в одному судовому засіданні встановлюється домовленістю сторін шляхом підписання протоколу погодження договірної ціни на виконання робіт (надання послуг), що є невід`ємним додатком до договору після його підписання. 
15.03.2021 адвокат Василенко О.В. та ТОВ “ТЕХНОПАРК-КАНОН” підписали протокол № 1 погодження договірної ціни на виконання робіт (надання послуг) (додаток №2) (а.с. 50, т.1), відповідно до якого, керуючись п. 4.2 договору про надання правової допомоги від 15.03.2021 сторони погодили, що з 15.03.2021 року:
- вартість однієї години роботи (надання послуг, правової допомоги) адвоката за договором складає 2 700 грн. без урахування додаткових витрат (п. 1.1 протоколу);
- вартість участі адвоката у судовому засіданні складає (п. 1.2 протоколу):
5000 грн. за одне засідання (м. Дніпро) 
7500 грн. за одне засідання (інші міста та області України).
Відповідно до п.2 протоколу, вказаний протокол є підставою для проведення розрахунків між клієнтом та адвокатом Вказаний протокол є підставою для проведення розрахунків між клієнтом та адвокатом. 
16.06.2021 між адвокатом Василенко О.В. та ТОВ “ТЕХНОПАРК-КАНОН” складено та підписано акт № 1 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 15.03.2021 у зв`язку з наданням правничої допомоги позивачу щодо стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки №210(1)20УК/53-121-01-20-09389 від 26.05.2021 (а.с. 169, т.1), відповідно до якого адвокатом Василенко О.В. надані послуги:
- 15.03.2021 – зустріч з клієнтом, виявлення факту порушення умов договору 210(1)20УК/53-121-01-20-09389 від 26.05.2020 – 1 година вартістю 2700 грн.;
- 16.03.2021 – аналіз договору та первинних бухгалтерських документів – 2 години вартістю 5400 грн.;
- 17.03.2021-18.03.2021 – підготовка та відправлення позовної заяви – 7 годин вартістю 18900 грн.;
- 23.04.2021 – підготовка та відправлення відповіді на відзив, додаткових документів до неї – 4 години вартістю 10 800 грн.;
- 27.04.2021 – участь у судовому засіданні 27.04.2021 – 1 засідання у місті Запоріжжі вартістю 7500 грн.;
- 11.05.2021 – підготовка та відправлення заяви про залишення без розгляду доповнення до відзиву на позов. Інших заяв та клопотань – 1 година вартістю 2700 грн.;
- 25.05.2021, 15.06.2021  – участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції 25.05.2021 та 15.06.2021 у місті Дніпро – кожне судове засідання вартістю 5000 грн., всього 10000 грн.
Всього за вказаним актом приймання-передачі наданих послуг адвокатом надано товариству послуг на загальну суму 58  000,00 грн. (15 год. , 3 судових засідання).
Пунктом 4 акту № 1 сторони погодили, що клієнт зобов`язаний сплатити зазначену суму за надані  послуги протягом 30 (тридцяти) календарних днів після підписання цього акту. 
Також, до зазначеного акту додано розрахунок цих витрат (а.с. 170, т. 1).
Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, матеріалами справи підтверджується, складання процесуальних документів адвокатом Василенко О.В. 
Також, доказами повноважень адвоката Василенко О.В. на представництво інтересів позивача у справі є: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ДП № 3038 від 03.03.2016, ордер на надання правничої (правової) допомоги Серія АЕ № 1056406 від 15.03.2021 (а.с. 51-52, т.1).
Як вбачається з поданих відповідачем до суду першої інстанції відзиву на позовну заяву (а.с. 62-66, т.1) та доповнень до відзиву на позовну заяву (а.с. 109-112, т.1) відповідач заперечив проти заявленої позивачем суми судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з її неспівмірністю із ціною позову, непідтвердженням належними доказами, а також у зв`язку з тим, що дана справа не викликає публічного інтересу.
Також, 02.07.2021 до Господарського суду Запорізької області подано клопотання (в порядку ст. 42, 126 ГПК України), відповідно до якого відповідач просив зменшити розмір витрат ТОВ “ТЕХНОПАРК-КАНОН” на професійну правничу допомогу адвоката Василенко О.В., які підлягають розподілу між сторонами, та відмовити ТОВ “ТЕХНОПАРК-КАНОН” в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі (а.с. 187-193, т.1).
Клопотання мотивоване тим, що надані позивачем документи на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, не є безумовною підставою для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі за рахунок відповідача, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Також, відповідач посилався і на ет, що з умов договору про надання правової допомоги від 15.06.2021 не вбачається, що представництво та надання правової допомоги ТОВ “ТЕХНОПАРК-КАНОН” адвокатом Василенко О.В. здійснюється в усіх справах (без виключення), зокрема, і у даній справі, внаслідок чого і акт № 1 від 16.06.2021 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 15.03.2021 також є неналежним доказом розміру витрат на правничу допомогу у даній справі. За доводами відповідача, позивачем не надано доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу у даній справі (документів, що свідчать про оплату гонорару і інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки такої допомоги) . Відповідач зазначав і про те, що складність надання конкретної послуги, а також час, витрачений адвокатом на участь в судових засіданнях, позивачем не враховано, що суперечить ч. 4 ст. 126 ГПК України. У цьому за`язку відповідач зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу., заявлені позивачем в сумі 58  000,00 грн. є неспівмірними, необґрунтованими та непропорційними до предмета спору, вказані витрати не підтверджені належними та достатніми доказами, відповідно до вимог чинного законодавства України, справа №908/760/21 стосується лише позивача та відповідача і не викликає публічного інтересу, а результат її вирішення не може вплинути на репутацію сторін.

Колегія суддів констатує, що заяву про відшкодування судових витрат подано позивачем у передбачений ч.8 ст.129 ГПК України строк. 
Відповідно до частини 4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з урахуванням приписів ч. 4 ст. 129 ГПК України та враховуючи, повне задоволення позову, який відбувся на користь позивача на 100 %, а також те, що постановою Центрального апеляційного господарського суду рішення у даній справі залишено без змін, відповідно, відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у заявленій позивачем сумі 58 000,00 грн. має бути покладено на відповідача у даній справі.
Між тим, можуть бути розподілені витрати і такі, що вже фактично понесені (відшкодування) і такі, що тільки підлягають сплаті (згідно правового висновку, наведеного у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 по справі № 922/445/19). 
Системний аналіз норм статей 632, 903 ЦК України, ст.ст.27, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" дозволяє зробити наступні висновки:
(1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині другій     статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");
(2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись     главою 52 Цивільного кодексу України;
(3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і     Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";
(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18, від 19.11.2019 у справі №5023/5587/12, від 12.08.2020 у справі №916/2598/19, від 27.08.2020 у справі №873/2/20, від 07.09.2020 у справі №910/4201/19, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19 та від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19.
Апеляційний суд зауважує, що попри заявлення надмірності (завищення) вартості правничих послуг, апелянт, тим не менш, відповідних доказів такого завищення суду апеляційної інстанції не надав. 
При цьому, саме доведення факту завищеної вартості послуг на правничу допомогу покладається на відповідну сторону (ст.ст.13, 73-79, 80 ГПК України).
Суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до постанови Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 по справі №922/445/19 Об`єднана палата зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу  визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/20, Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі    статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див.  mutatis рішення ЄСПЛ у справі “East/West” проти України” від 23 січня 2014 року (East/West., заява № 19336/04, § 268)).
Таким чином, керуючись положеннями ч.5 ст.129 ГПК України, зокрема, щодо визначення обґрунтованості витрат, вказаних заявником керуючись положеннями ч. 5 ст. 129 ГПК України, зокрема щодо визначення обґрунтованості витрат, вказаних заявником у акті приймання-передачі наданих послуг № 1 від 16.06.2021 по справі № 908/760/21, та частково враховуючи доводи відповідача, наведені у клопотанні про зменшення судових витрат, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відступлення від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу шляхом не розподілення таких витрат повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, що узгоджується з вищенаведеною правовою позицією Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену у постанові від 03.10.2019 по справі №922/445/19 та, зокрема, обмежив витрати на правничу допомогу до розумного та реального розміру.
Також є слушними доводи відповідача, викладені у клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу, у відзиві на позовну заяву та у доповненнях до відзиву на позовну заяву про те, що предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за договором поставки 210(1)20УК/53-121-01-20-09389 від 26.05.2020, поставка здійснена за двома накладними; доказів того, що результат вирішення справи міг вплинути на репутацію сторони або така справа викликала публічний інтерес матеріали дійсної справи не містять; обставини справи свідчать, що справа є не складною і підготовка до її розгляду не потребує аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль (тобто договір є типовим, а нарахування здійснене за двома накладними). 
Відповідно до позиції Верховного Суду, наведеної у справах № 756/2114/17 і № 911/3386/17, відповідно до якої підготовка справи в суді не вимагає великого обсягу юридичної й технічної роботи в разі незмінності правової позиції сторони у судах попередніх інстанцій, з огляду на що, не підтверджується наявність об`єктивної необхідності для адвокатів, які надавали правову допомогу відповідачу в судах попередніх інстанцій, вивчати додаткові джерела права, бо відповідач не міг бути необізнаним із позицією позивача, законодавство, яким регулюється спір у справі, документи й доводи, якими позивач обґрунтовував свої вимоги й інші обставини.
За приписами частин 1 та 2 ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Нормами ч.6 ст.129 ГПК України визначено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Суд першої інстанції обґрунтовано врахував доводи відповідача у вищевказаних процесуальних документах, поданих ним до суду першої інстанції, зокрема, про те, що позиція позивача, наведена у відповіді на відзив фактично повторює позовну заяву, відтак не потребувало великих затрат часу та що такі послуги як "зустріч з клієнтом, виявлення акту порушення умов договору поставки" та "аналіз договору та первинних бухгалтерських документів" по суті є однією ж самою послугою –  ознайомлення адвоката з документами, що підтверджують факт порушення, які навмисно, для штучного збільшення вартості послуги поділені на дві тотожні послуги; "підготовка та відправлення позовної заяви, рахунків інфляційних витрат, 3 % річних, підготовка додаткових документів до неї" (7 годин), слід зауважити проте, що складання позовної заяви про стягнення заборгованості та 3% річних та інфляційних витрат не містить складних правових конструкцій, спірної судової практики, аналіз якої мав би здійснити адвокат.
При цьому суд не заперечує право адвоката та його довірителя на таку оцінку вартості та необхідності наданих послуг, але оцінює дані обставини з точки зору можливості покладення таких витрат на іншу сторону по справі (позивача). 
На підставі викладеного, враховуючи, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу не відповідають критерію розумності таких витрат, ступінь складності справи, кількість та обсяг підготовлених процесуальних документів і наданих сторонами доказів, час витрачений адвокатом, категорію справи та суму предмету спору право суду не присуджувати (не розподіляти) стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, враховуючи обсяг наданих послуг та баланс інтересів сторін у даному питанні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що адекватним розміром судових витрат на правову допомогу, понесених позивачем при розгляді даної справи, що можуть бути стягнуті з відповідача, є 20 000,00 грн.
У цьому зв`язку, з урахуванням вимог ч.4 ст.126, ч.5, 6 ст.129 ГПК України, суд першої інстанції, оцінивши витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також часу, який міг би витратити адвокат на вивчення матеріалів по справі та підготовку позовної заяви як кваліфікований фахівець, з урахуванням заявленого відповідачем клопотання про зменшення судових витрат, дійшов правомірного висновку про те, що справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 20  000,00 грн. (із заявлених 58  000, 00 грн.), в решті вимог відмовив.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції не належним чином встановив і обґрунтував неспівмірність зі справою витрат позивача на правничу допомогу, а також не встановив фактичних даних, на які відповідач посилається, аргументуючи необхідність зменшення розміру витрат, відхиляються, оскільки спростовані матеріалами справи. 
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає безпідставним посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку з неприйняттям додаткового рішення тим же складом суду, який прийняв основне рішення щодо розгляду спору по суті у даній справі.
Так, протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.06.2021 для розгляду клопотання про винесення додаткового рішення у даній справі призначено склад суду – головуючий суддя (суддя-доповідач) Боєва О.С. (а.с. 172, т.1).
Згідно розпорядження керівника апарату Господарського суду Запорізької області №П-343/21 від 22.06.2021 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ" (а.с. 173, т.1), відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду клопотання про винесення додаткового рішення, враховуючи десятиденний строк розгляду відповідних клопотань та перебування у відпустці судді Боєвої О.С. з 22.06.2021 по 23.07.2021 за поданням щодо підстав відсутності суддів Господарського суду Запорізької області на робочому місці для автоматизованого розподілу справи, відповідно до пунктів 2.3.3, 2.3.47, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 908/760/21.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2021 для розгляду клопотання про винесення додаткового рішення у справі № 908/760/21 визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) – Дроздову С.С. (а.с. 174, т.1).
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2021 (суддя Дроздова С.С.) клопотання ТОВ “ТЕХНОПАРК-КАНОН” про винесення додаткового рішення у справі прийнято до розгляду та призначено його розгляду в судовому засіданні на 02.07.2021.
Враховуючи подання Державним підприємством “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” апеляційної скарги на рішення Господарського суду Запорізької області від  15.06.2021, ухвалою Господарського суду Запорізької області  від 08.07.2021 відкладено розгляд вищевказаного клопотання до повернення матеріалів справи № 908/760/21 до суду першої інстанції. 
У цьому зв`язку, клопотання про винесення додаткового рішення у справі розглянуто суддею Дроздовою С.С. вже після перегляду в апеляційному порядку рішення Господарського суду запорізької області від 15.06.2021 у даній справі та повернення матеріалів справи №908/760/21 до Господарського суду Запорізької області.
Решта доводів апеляційної скарги, не спростовує законних і обґрунтованих висновків суду першої інстанції, наведених в оскаржуваному додатковому рішенні. 

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, та те, що судові витрати, зокрема, судовий збір, при оскарженні судового акту, постановленого/ухваленого за наслідками розгляду розподілу судових витрат не сплачуються, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають. 

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Технопарк-Канон” на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 27.10.2021 у справі №908/760/21 – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 27.10.2021 у справі №908/760/21 – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена та підписана – 21.01.2021. 

Головуючий суддя                                                                                О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                    О.В. Березкіна

Суддя                                                                                                            М.О. Дармін