УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №906/3/21 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В. 
Категорія 63 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       29 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Коломієць О.С., Галацевич О.М.,
за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
справу №906/3/21 за заявою Громадської організації «Громадська оборона» про забезпечення позову
у цивільній справі за позовом Громадської організації «Громадська оборона» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮПІДЖІ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Приватне підприємство «Укрпалетсистем», про знесення самочинно збудованого нерухомого майна
за апеляційною скаргою Громадської організації «Громадська оборона»
на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 22 вересня 2021 року, яка постановлена під головуванням судді Кузнєцова Д.В. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року до суду першої інстанції Громадською організацією «Громадська оборона» подана заява про забезпечення позову (далі - ГО «Громадська оборона» або громадська організація). У заяві позивач ГО «Громадська оборона» просить забезпечити позов шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «ЮПІДЖІ» (далі- ТзОВ «ЮПІДЖІ», а також іншим фізичним та юридичним особам використовувати земельну ділянку з кадастровим номером 1810136300:05:025:0017, цільове призначення якої «будівництво та обслуговування будівель торгівлі», для діяльності, яка пов`язана: з торгівлею нафтопродуктами (діяльність автозаправного комплексу/станції) та їх зберіганням; із торгівлею газом для автомобільного транспорту (діяльність автогазозаправного пункту) та його зберігання, у тому числі, вчиняти дії (укладати правочини тощо), які будуть спрямовані на таке використання іншими особами. 
Заяву обґрунтовувала тим, що ТзОВ «ЮПІДЖІ» самочинним будівництвом АЗК із пунктом сервісного обслуговування населення, адміністративними приміщеннями, АГЗП та автомийкою за адресою: м. Житомир, просп. Незалежності, 29, кадастровий номер земельної ділянки 1810136300:05:025:0017, створено загрозу життю та здоров`ю громадськості, а також довкіллю в цілому. Така загроза є постійною і може призвести до невідворотних, масштабних та катастрофічних наслідків, які без вжиття заходів забезпечення позову уникнути буде неможливо, а виконання рішення суду щодо демонтажу такого АЗК буде суттєво ускладнено. Зазначає, що АЗК із пунктом сервісного обслуговування населення, адміністративними приміщеннями, АГЗП та автомийкою за адресою: м. Житомир, просп. Незалежності, 29, є об`єктом підвищеної небезпеки. У ТзОВ «ЮПІДЖІ» на АЗК відсутній звіт ОВНС (Оцінка впливу на навколишнє середовище) з урахуванням громадських інтересів, що передбачено ДБН А.2.2-1-2003 «Склад і зміст матеріалів оцінки впливів на навколишнє середовище (ОВНС)», а також відсутній висновок із оцінки впливу на довкілля або висновок Державної екологічної експертизи. Будівництвом АЗК було порушено цільове призначення земельної ділянки. Відсутнє спеціальне зональне погодження, що передбачене планом зонування м.Житомира. Детальним планом території розміщення об`єктів громадського призначення та об`єктів обслуговування транспорту по проспекту Незалежності, 29, затвердженого рішенням Житомирської міської ради від 28 грудня 2015 року №48, розміщення у районі даної вулиці об`єктів АЗК, АЗС, АГЗП не передбачено. Будівництво АЗК із пунктом сервісного обслуговування населення, адміністративними приміщеннями, АГЗП та автомийкою розпочато з недотриманням встановлених розривів та необхідних мінімальних відстаней від багатоквартирного будинку, що є порушенням державних будівельних норм. Неповага до приватного життя, ненадійність об`єкту та бездіяльність у створенні небезпечних ситуацій з великою ймовірністю може спричинити надзвичайну ситуацію техногенного характеру. Загальна місткість (ємкість) АЗК складає 124,9 куб.м, що за потужністю відноситься до великих АЗС/АЗК. «Дріфт» автомобілів на території АЗК по проспекту Незалежності,29,біля резервуарів з пальним та АГЗП несе велику ймовірність спричинення аварійної ситуації та вибуху на АЗК. Порушується приватне життя та спокій громадськості, в також права на безпечне життя та здорове довкілля. Отже, у заяві про забезпечення позову громадська організація стверджує, що організація будівництва АЗК із пунктом сервісного обслуговування населення, адміністративними приміщеннями, АГЗП та автомийкою здійснювалася на земельній ділянці, яка не відводилася для цієї мети, є об`єктом самовільного будівництва з великою потужністю, що функціонує без робочого проекту з охорони навколишнього природного середовища та за відсутності висновку з оцінки впливу на довкілля і декларації безпеки. Також привертається увага до поняття «власність зобов`язує», яке пов`язане з принципом поєднання інтересів власника та інших осіб, обов`язком використовувати власність у своїх інтересах із неухильним обов`язком поважати інтереси всього суспільства. Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідальність наступає, у тому числі, за умови, коли тільки створюється небезпека для життя і здоров`я людини, навіть коли шкідливі наслідки не наступили або не доводяться. Відповідно до п.29 постанови від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва» до вирішення справи по суті суд з урахуванням підстав позову за заявою позивача відповідно до п.2 частини першої ст.152 ЦПК України може вирішити питання про забезпечення позову шляхом накладення заборони на експлуатацію такого об`єкта нерухомості. Крім того, Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачає, що виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можуть бути зупинені повністю або частково виключно за рішенням суду. Оскільки людське життя є найголовнішою цінністю, то загроза життю, здоров`ю громадян та довкіллю в цілому посідає вкрай важливішу роль ніж отримання прибутку шляхом транспортування, зберігання та заправлення нафтопродуктів, зрідженого газу та дизельного пального. Наразі вплив на здоров`я людей і довкілля вже спричиняється. У разі спричинення надзвичайної ситуації, в результаті якої знищиться приміщення та комплекс АЗК, спричиниться шкода життю громадян і довкіллю, то виконання рішення суду буде неможливе. Згідно з екологічним законодавством припиненню в судовому порядку підлягає не лише діяльність, яка завдає шкоди довкіллю, а й діяльність, що здійснюється з порушенням його вимог.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 22 вересня 2021 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ГО «Громадська оборона» подала апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву та вжити заходи забезпечення позову, які просить громадська організація у заяві про забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що розгляд за участю сторін безпосередньо в підготовчому засіданні була ініціатива суду, але причини такої ініціативи не були зазначені. Також суд не обґрунтував необхідність надання відповідачу часу для подання своїх заперечень щодо підстав застосування заходів забезпечення позову, як і причин порушувати норми. Твердження суду про те, що заява про забезпечення позову подана через вісім місяців із моменту подання позовної заяви є суб`єктивною і упередженою думкою суду та при розгляді заяви про забезпечення позову це питання не порушувалося. На думку скаржника, суд поставив роботу АЗК/АЗС вищою цінністю ніж безпека життя та здоров`я людини, а також безпека довкілля, а таке не відповідає нормам законодавства, будь-яким державним та моральним принципам. Знову наголошує на тому, що відповідальність за порушення наступає, у тому числі, за умови, коли тільки створилася небезпека для життя і здоров`я людини, навіть коли шкідливі наслідки не наступили або не доводяться. Крім того, судом при постановленні ухвали, на думку скаржника, проігноровані положення постанови пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 та не враховані висновки Верховного Суду в справі №826/10130/18. АЗК/АЗС є об`єктом підвищеної небезпеки, що становить загрозу життю, здоров`ю громадян та довкіллю в цілому, що є більш ніж співмірним самій діяльності АЗК/АЗС (такого об`єкту). Спеціальним Законом України «Про оцінку впливу на довкілля» чітко вказується на заборону діяльності такого об`єкту, в тому числі, і експлуатації без спеціального дозволу - висновку з оцінки впливу на довкілля. Вжиття заходів забезпечення позову не є тотожним предмету спору - знесенню самочинного об`єкта. Позивач наголосив, що у позовній заяві чітко викладені обставини, обґрунтовані вимоги та зазначені докази, що підтверджують вказані обставини. Ключовою метою звернення позивача до суду є не посягання на чужі права та інтереси, а намагання забезпечити дотримання вимог чинного законодавства, захистити свої інтереси проживати в екологічно чистому місці, мати безпечні для життя і здоров`я умови проживання, отримувати достовірну інформацію про довкілля.

Від учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав з доводів, зазначених у ній. Просить ухвалу суду першої інстанції про відмову в забезпеченні позову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ГО «Громадська оборона» забезпечити у спосіб, зазначений у заяві про забезпечення позову. Справа має для позивача виняткове значення. 

Представник ТзОВ «ЮПІДЖІ» апеляційну скаргу не визнала. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Представник третьої особи - Приватного підприємства «Укрпалетсистем» до суду не з`явився. Юридична особа про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлена 14 грудня 2021 року. На електронну адресу надіслана копія ухвали про відкриття апеляційного провадження, копія апеляційної скарги із додатками та судова повістка. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не спрямовувала. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав. 

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Перелік видів забезпечення позову, передбачений статтею 150 ЦПК України, у якій, зокрема, визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії (пункт 2 частини першої статті 150 ЦПК України).

У апеляційній скарзі позивач у обгрунтування законності забезпечення позову у спосіб, який він просить застосувати, посилається на роз`яснення, надані судам у п.29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», у якому йдеться про те, що до вирішення справи по суті суд з урахуванням підстав позову за заявою позивача може вирішити питання про забезпечення позову шляхом заборони на експлуатацію об`єкта нерухомості.

Отже, чинне цивільне процесуальне законодавство дійсно надає суду право забезпечити позов, виходячи із його підстав, але при цьому скаржником повністю відкинуті роз`яснення, які надані постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» у пункті 4 якого застерігається, що вжиті заходи не повинні перешкодити господарській діяльності юридичної особи, оскільки обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків та при вирішенні питання про забезпечення позову суду належить брати до уваги інтереси не лише позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

       Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За таких обставин, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Водночас, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі №381/4019/18 зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так, із виділених матеріалів вбачається, що з урахуванням нової редакції позовної заяви, в якій фактично змінено предмет позову, ГО «Громадська оборона» просить зобов`язати ТзОВ «ЮПІДЖІ» за його рахунок привести земельну ділянку за адресою: м. Житомир, проспект Незалежності,29 , кадастровий номер земельної ділянки 1810136300:05:025:0017, до попереднього стану шляхом демонтажу автозаправного комплексу (АЗК) із пунктом сервісного обслуговування населення, адміністративними приміщеннями, АГЗП та автомийкою.

Разом із тим, частина десята ст.150 ЦПК України не допускає вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. 

Під час розгляду заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не залишив поза увагою зміст вищевказаної частини десятої ст.150 ЦПК України та правильно застосував його норму до спірних правовідносин, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову в спосіб, запропонований позивачем, а тому законно не вирішив питання, яке нерозривно пов`язане з предметом спору та може бути вирішене лише під час розгляду позову по суті. Доводи апеляційної скарги з цього приводу є безпідставними та висновків суду першої інстанції, з огляду на їх надуманість, не спростовують. Забезпечення позову в спосіб, запропонований позивачем, фактично наперед вирішує питання, які стосуються розгляду позову по суті, оскільки беззаперечно пов`язане з предметом спору, що відповідно до вимог ст.150 ЦПК України є недопустимим. Встановлення ознак протиправності будівництва ТзОВ «ЮПІЖІ» АЗК із пунктом сервісного обслуговування населення, адміністративними приміщеннями, АГЗП та автомийкою за адресою: м. Житомир, просп. Незалежності, 29 на земельній ділянці з кадастровим номером 1810136300:05:025:0017 підлягає встановленню судом при вирішенні справи по суті.

Аргумент апеляційної скарги, що суд першої інстанції не врахував висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 26 січня 2021 року в справі №826/10130/18, є неприйнятним через відмінність заявлених позовних вимог у наведеній справі і у справі, що переглядається.

Враховуючи, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, посилання на рішення Господарського суду Житомирської області від 22 березня 2021 року, яке скасоване постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09 червня 2021 року, суперечливі. 

Отже, наразі належними чи допустимими доказами не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням предмету позову, може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги щодо недотримання судом першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову положень частин першої та четвертої ст.153 ЦПК України спростовується тим, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими. У даному випадку порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення питання про забезпечення позову та порушення не відноситься до обов`язкових, яке тягне скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.

Із огляду на вищевикладене, суд першої інстанції розглянув питання про забезпечення позову з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не змінюють. Ухвала, якою суд першої інстанції відмовив позивачу в забезпеченні позову, залишається без змін, що узгоджується із приписами ст.375 ЦПК України.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові від 18 травня 2021 року в справі №914/1570/20, проаналізувавши правові позиції у справі №753/22860/17 у частині висновків про неможливість оскарження ухвали суду апеляційної інстанції про відмову в забезпеченні позову та про неможливість касаційного оскарження постанови апеляційної інстанції, якою скасовано вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову, Велика Палата Верховного Суду визнала невиправданими такі обмеження та відступила в цій частині від висновків, наведених у пункті 7.5 цієї постанови, та зазначила, що у касаційному порядку можуть окрім інших переглядатися ухвали суду апеляційної інстанції щодо забезпечення позову (тобто, як ухвали, якими задоволено заяву про забезпечення позову, так і ухвали, якими відмовлено у такому забезпеченні), а також постанови суду апеляційної інстанції, якими скасовано вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Громадської організації «Громадська оборона» залишити без задоволення.
Ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 22 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: