ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

15 лютого 2022 року
м. Харків
справа № 953/15944/21
провадження № 22-ц/818/2473/22
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю., 
за участю секретаря: Проневича Д.О.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 26 жовтня 2021 року, постановлене під головуванням судді Бородіної Н.М., в залі суду в місті Харкові, -
в с т а н о в и в :
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 26 жовтня 2021 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 17 лютого 2012 року у Дзержинському відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №72. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено прізвище « ОСОБА_3 ».Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що він був позбавлений права заявити в судовому засіданні клопотання про призначення строку для примирення, оскільки судом першої інстанції не було взято до уваги його заява про відкладення розгляду справи. Також вказує, що судом першої інстанції було не в повній мірі досліджено матеріали справи, а саме відсутність постійного місця роботи у позивачки, яка не взмозі утримувати дітей після розлучення. Вважає, що всі ці обставини мають істотне значення для вирішення справи та скасування рішення першої інстанції.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що подружні відносини між сторонами припинились, подальше сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим та суперечить вимогам позивача.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що 17 лютого 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який зареєстровано Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 72, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 4). 
Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5,6). 
Як на підставу позовних вимог, позивачка посилається на те, що спільне життя між сторонами не склалось. Зазначає, що вони мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю, на даний момент фактично проживають окремо та не ведуть спільне господарство. У зв`язку з чим, посилаючись на ч.1 ст.110, ст. 112 Сімейного кодексу України просила про розірвання шлюбу. 
Так, відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Частинами 3, 4 ст 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.
За змістом ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Матеріали справи свідчать про те, що у серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
У позовній заяві позивачка зазначила, що шлюбні відносини фактично припинені, спільне життя з відповідачем не склалось через протилежні погляди на життя, внаслідок чого у них виникали непорозуміння. Подальше спільне поживання та збереження шлюбу - неможливе.
Встановивши, що позивачка не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а також враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд дійшов правильного висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Доказів на спростування того, що між сторонами не існують шлюбні відносини та не має підстав для розірвання шлюбу, відповідачем до суду не надано.
Відсутність постійного місця роботи позивачки та неможливість утримувати спільних дітей не позбавляє її права на розірвання шлюбу.
Доводи апеляційної скарги про те, що розглядаючи справу судом першої інстанції не було відкладено розгляд справи для надання можливості заявити клопотання про надання часу на примирення з позивачкою, не спростовують висновки суду.
Відповідно до ч. 2. ст. 182 ЦПК України заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі.
Матеріали справи не містять клопотання відповідача про надання строку на примирення. При розгляді справи судом першої інстанції відповідач мав можливість заявити його в письмовому вигляді, тому посилання на порушення його прав є безпідставними.
Крім того, з часу припинення шлюбних відносин та до теперішнього часу, примирення між сторонами не відбулось.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду міста Харкова від 26 жовтня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                                 О.В. Маміна 

Судді:                                                                        Н.П. Пилипчук

       О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 21.02.2022 року