П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  686/28678/21 
   Головуючий суддя 1-ої інстанції - Стефанишин С.Л.    
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
07 квітня 2022 року                                                                                                    м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Граб Л.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 лютого 2022  року позов задоволено. Скасовано постанову інспектора відділення поліції №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області лейтенанта поліції Левицького Сергія Сергійовича серії ЕАО №5088149 від 29 листопада 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КпАП України, у виді штрафу у розмірі 340 грн. Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КпАП України, закрито.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції від 02 лютого 2022 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема апелянт, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачем надано достатньо доказів недотримання позивачем вимог ПДР України та вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Крім того, апелянт наголошує на тому, що судом першої інстанції не в повній мірі надана оцінка обставинам справи.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено, що 29.11.2021 о 10 год.04 хв. В м. Камянець - Подільський по вул. Центральна, 7, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 210930 д.н.з. НОМЕР_1 у якого нанесено на переднє лобове скло покриття або тонування, яке обмежує оглядовість з місця водія і погіршують його прозорість, а також відсутні задні бризговики, які передбачені конструкцією автомобіля, чим порушив п.31.4.7 "в", "е" Правил дорожнього руху.
29.11.2021 року інспектором відділення поліції №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області лейтенантом поліції Левицьким Сергієм Сергійовичем винесено постанову серії ЕАО №5088149 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КпАП України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.
Позивач, вважаючи постанову інспектора патрульної поліції протиправною та такою, що прийнята з порушенням його прав, звернувся до суду з позовом про її скасування.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що відповідач не надав суду жодних доказів, які підтверджують порушення позивачем правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.121 КпАП України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За п. 1.3. Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР України), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).
Пунктом 1.5 Правил дорожнього руху України Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР України) передбачено, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно частини 1 статті 121 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.
Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Згідно з п.2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Предметом судового дослідження у спірних правовідносинах є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.
У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.
Відповідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Крім того, даною постановою зазначено - судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.
Суд першої інстанції правильно вказав, що жодних доказів щодо факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП,    відповідач суду першої інстанції не надав.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
При цьому Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.
Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення, чого в даному випадку не було дотримано.
Разом з тим, пункт 1 статті 247 КУпАП вказує на те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також, колегія суддів зауважує про процесуальний обов`язок відповідача, передбачений частиною 2 статті 71 КАС України, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Так, зазначаючи в оскаржуваній постанові про відсутність на автомобілі позивача ВАЗ 210930 д.н.з. НОМЕР_1 бризговиків, які передбачені інструкцією, посадовою особою не вказано нормативно-правовий акт, порушення якого має наслідком відповідальність за ст.121 КУпАП, а саме акт, яким в конструкції вказаного транспортного засобу передбачена обов`язкова наявність бризговиків.
Також відповідачем не спростовано доводи позивача відносно того, що у автомобілі ВАЗ 21093 2006 року випуску, відповідно до технічних характеристик, не передбачено наявність бризговиків. 
Що стосується порушення позивачем п. 31.4.7 ПДР, варто зауважити наступне.
Пункт 31.4.7 в Правил дорожнього руху України встановлює, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: встановлено на скло додаткові предмети або нанесено покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість, крім самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, яка розміщується в правій верхній частині вітрового скла (на внутрішньому боці) транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю.
Примітка до даного пункту: на верхній частині вітрового скла автомобілів і автобусів можуть бути прикріплені прозорі кольорові плівки. Дозволяється застосовувати тоновані стекла (крім дзеркальних), світлопропускання яких відповідає вимогам ГОСТ 5727-88. Дозволяється застосовувати занавіски на бокових вікнах автобусів.
Відповідно до п.2.2.4 ГОСТ 5727-88 Світлопропускання скла, забезпечуючих видимість для водія, повинно бути не менше 75% - для вітрового скла, 70% - для скла, яке не є вітровим, які входять до нормативного поля обзору та визначає передню оглядовість.
Таким чином, інспектор, для встановлення дотримання позивачем нормативів п.2.2.4 ГОСТ 5727-88, був зобов"язаний визначити світлоспускання вітрового скла за допомогою відповідного приладу. Проте, як встановлено судом, жодних вимірювань світлоспускання вітрового скла на автомобілі позивача ВАЗ 210930 д.н.з. НОМЕР_1 , а також встановлення його відсоткового показника, під час його зупинки, інспектором здійснено не було. 
Колегія суддів звертає увагу, що технічні несправності, перераховані в п.п. 31.4. ПДР мають бути підтверджені належним чином. Зокрема, повинен був бути складений відповідний акт перевірки технічного стану автомобіля, тощо. Однак, жодних актів перевірки автомобіля інспектор на місці зупинки не складав.
Колегія суддів зазначає, що працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, відтак, враховуючи те, що відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, однак ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення надано не було.
У апеляційній скарзі відповідач посилається на відеозапис фіксації вчиненого позивачем правопорушення. Водночас, з даного відеозапису факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення,  передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП не відображено, а лише зафіксовано факт спілкування працівників поліції з позивачем та процедуру складання постанови у справі про адміністративне правопорушення. При цьому позивач свою вину у скоєнні вказаного правопорушення не визнав.
Таким чином, суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про скасування постанови  інспектора відділення поліції №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області лейтенанта поліції Левицького Сергія Сергійовича серії ЕАО №5088149 від 29 листопада 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КпАП України.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 лютого 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
          
Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Полотнянко Ю.П.    Граб Л.С.