ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/1990/20                                                Головуючий суддя І інстанції Карімов І.В.
Апеляційне провадження № 33/818/443/22                                  Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року                                                         м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Сердюк О.В. на постанову судді Чугуївського міського суду Харківської області від 01 липня 2020 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 08.04.2020 року о 23 годині на автошляху Суми- Полтава , 89 км в м. Охтирка керував автомобілем В21093, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння ( запах алкоголю з порожнини рота), від проходження медичного огляду на стан сп`яніння з використанням газоаналізатора або в лікарні ухилився шляхом відмови в присутності свідків. Від керування відсторонено шляхом заборони руху, чим порушив вимоги п. 2.5. ПДР України.

Не погодившись з цим рішенням захисник ОСОБА_1 - адвокат Сердюк О.В. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову судді Чугуївського міського суду Харківської області від 01 липня 2020 року, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не дослідив докази у справі, а саме не викликав свідків у цій справі, а лише обмежився викладом їх письмових пояснень, розгляд справи провів за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, належним чином не дослідив та не надав належну оцінку відомостям протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису, який долучений до матеріалів справи.

Крім того, захисник Сердюк О.В. просила поновити їй пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Чугуївського міського суду Харківської області від 01.07.2020 року, посилаючись на те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності в судовому засіданні в суді першої інстанції участі не приймала, про час та місце розгляду справи повідомлена не була, а оскаржувану постанову ОСОБА_1 отримав лише 20.07.2020 року.
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

В судові засідання, які призначались судом апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Сердюк О.В. не з`явилися, але останнім направлялися судові повістки про місце, дату та час апеляційного розгляду (арк.53, 54).
Згідно відомостей зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення, захисник Сердюк О.В., яка є автором поданої апеляційної скарги, 08.11.2021 року особисто отримала судову повістку про повідомлення та виклик в судове засідання в суд апеляційної інстанції, яке було призначено на 14 год. 00 хв. 26.01.2022 року, про що свідчить його власноручний підпис у цьому повідомленні (арк.55). 
При цьому суд апеляційної інстанції керується практикою ЄСПЛ, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", в якому наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Разом з цим, належить врахувати, що саме захисник Сердюк О.В. є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Чугуївського міського суду Харківської області від 01.07.2020 року.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
Також , згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.
У цьому контексті суд також звертає увагу , що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи , яка її подала , а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.
Слід також зазначити, що у відповідності до ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України та  ОСОБА_1 або його захисник Сердюк О.В. не були позбавлені об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань , користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.
Крім того, судом апеляційної інстанції здійснювалися заходи щодо виклику свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та інспектора Кіяшка В.І. (а.с. 50-52,56-62), але останні в судове засідання не з`явилися.
Таким чином, суд вирішив провадити апеляційний розгляд без їх участі ОСОБА_1 та без участі апелянта, який без поважних причин не прибув в судове засідання та будь-яких клопотань про відкладення судового розгляду не подавав, в межах та з урахуванням доводів та вимог, які містяться в апеляційній скарзі, та наявних відомостей у матеріалах справи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника Сердюк О.В. не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
Апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Внаслідок чого, переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості : протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 351989 від 08.04.2020 року (арк. 2); письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (арк. 3, 4).
З відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 351989 від 08.04.2020 року (арк. 2), вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Драгер та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків.
Слід зауважити, що зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис. Зауважень та пояснень по суті правопорушення в протоколі ним не зазначено.
Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи, що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 або його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися до суду із скаргою в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва.
Крім того, в своїй апеляційній скарзі захисник не ставить під сумнів той факт, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції.
Разом з тим, відповідно до наявного в матеріалах справи відеозапису (а.с. 6) вбачається, що працівник поліції за участю двох свідків, повідомивши ОСОБА_1 про те, що проводиться фіксація їх спілкування на бодікамеру працівника поліції, запропонував останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці з використанням газоаналізатору Драгер, а також у закладі охорони здоров`я. Від запропонованого проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився. Це підтверджується і письмовими поясненнями свідків. Вказані відомості є додатками до протоколу та не суперечать відомостям, які в ньому зафіксовані.
Згідно відомостей письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , останні були залучені в якості свідків та в їх присутності водій ОСОБА_1 08.04.2020 року відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер та у встановлений законом спосіб у закладі охорони здоров`я (арк.3, 4).
Відповідно до ст.251КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст.252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Суд апеляційної інстанції ставиться критично до апеляційних доводів захисника щодо неналежного дослідження письмових доказів, які залучені до матеріалів цієї справи, а також щодо необхідності скасування оскаржуваної постанови внаслідок не виклику в судове засідання для допиту свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Оспорюючи відомості протоколу про адміністративне правопорушення,  ОСОБА_1  та його захисник в поданій апеляційній скарзі не заявляли клопотань щодо допиту свідків ОСОБА_3  та ОСОБА_2 , але цілком суб`єктивно стверджували про зацікавленість цих осіб, не надаючи будь-яких відомостей на підтвердження таких припущень.
У постанові суду першої інстанції вказано, що при накладенні адміністративного стягнення, суд враховує дані щодо особи ОСОБА_1 , його ставлення до скоєного і , накладає адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, яке передбачено санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП , що вважає достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень.
Суд апеляційної інстанції ставиться критично до апеляційних доводів захисника Сердюк О.В. щодо порушення судом вимог ст. 33 КУпАП, оскільки вони містять лише суб`єктивні оціночні судження, а також припущення захисника.
Захисник Сердюк О.В. в апеляційній скарзі посилалась на те, що суд визнав причину неявки у зв`язку з відрядженням ОСОБА_4 неповажною.
З матеріалів справи вбачається, що судом направлялась повістка на 23.06.2020 року на 10.40 год. 23.06.2020 року ОСОБА_1 направив на електронну адресу суду заяву, в якій просив відкласти розгляд справи у зв`язку з відрядженням, яке відповідно до посвідчення про відрядження видано терміном на «3 дні» з 23.06.2020 року по 25.06.2020 року (арк. 22).
Оскаржувана постанова Чугуївського міського суду Харківської області прийнята 01 липня 2020 року, що свідчить про те, що ОСОБА_1 мав змогу та час дізнатись про хід судового розгляду та прибути у судове засідання.
Статтею 268 КУпАП передбачений вичерпний перелік статей, при розгляді справ за якими присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Категорія справ за ст. 130 КУпАП до вказаного переліку не входить, а тому присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за даною статтею у судовому засіданні не є обов`язковою.
Окрім того, у рішенні Європейського Суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі «Пономарьов проти України», «Олександр Шевченко проти України» наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.
У зв`язку з цим суд, на виконання вимог ст. 277 КУпАП, з дотриманням строків розгляду даної справи, здійснив судовий розгляд у відсутності ОСОБА_1 .
Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галл оран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника Сердюк О.В. на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника Сердюк О.В. задовольнити, поновивши їй процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Чугуївського міського суду Харківської області від 01 липня 2020 року.
Апеляційну скаргу захисника Сердюк О.В. залишити без задоволення, а постанову судді Чугуївського міського суду Харківської області від 01 липня 2020року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                 С.К. Шабельніков