УХВАЛА

20 січня 2022 року 
м. Київ

cправа №  910/3079/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Бенедисюка І.М. (головуючий), Колос І.Б., Малашенкової Т.М.,

за участю  секретаря судового засідання Ковалівської О.М.,
представників учасників справи:
позивача -  Стриж Л.А. (адвокат),
відповідача  - Кібець Р.Р. (адвокат),
третьої особи 1 - Кібець Р.Р. (самопредставництво),
третьої особи 2 - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
на рішення господарського суду міста Києва від 26.05.2021 та
постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2021
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель"
до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
про повернення гарантійного внеску у сумі 2     735     825     грн за участь в аукціоні      UA-EA-2017-12-12-000232-b з продажу права вимоги за кредитним та іпотечними договорами,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство "Банк Камбіо" та товарна біржа "Перспектива - Коммодіті",

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" (далі - ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал", позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд, відповідач ) про: зобов`язання повернути ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал" суму гарантійного внеску в розмірі 2 735825,00 грн, яку було перераховано позивачем для участі в електронних торгах (аукціоні) з продажу права вимоги (лот №F31GL5694) за кредитним договором від 27.06.2020 №013/1-2012/978, укладеного між публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" і товариством з обмеженою відповідальністю "Прайм-Поліс" та іпотечним договором, посвідченим 18.04.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобою Н.В., укладеним між публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" та товариством з обмеженою відповідальністю "Меріда - Інвест", яке виступило іпотекодавцем за кредитним договором від 27.06.2012 №013/1-2012/978.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним для участі в електронних торгах (аукціоні) з продажу права вимоги (лот №F31GL5694) за кредитним договором від 27.06.2020 №013/1-2012/978 сплачено суму гарантійного внеску в розмірі 2 735 825,00 грн. Проте, у встановлені законодавством строки, за результатами електронних торгів (аукціону) з продажу права вимоги (лот №F31GL5694), публічне акціонерне товариство "Банк Камбіо" та Фонд ухилялися від підписання договорів відступлення права вимоги за кредитним договором від 27.06.2012 №013/1-2012/978 із забезпеченням. У зв`язку з неправомірним діями Фонду, позивач просить суд зобов`язати відповідача повернути суму сплаченого гарантійного внеску.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.03.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №910/3079/21 у порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 06.04.2021 та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача публічне акціонерне товариство "Банк Камбіо" (далі - Банк, третя особа 1) та товарну біржу "Перспектива - Коммодіті" (далі - ТБ "Перспектива - Коммодіті", третя особа 2).

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.05.2021 (суддя Курдельчук І.Д.), яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2021 (колегія суддів: Козир Т.П., Кравчук Г.А., Коробенко Г.П.) позов задоволено; зобов`язано Фонд повернути ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал" суму гарантійного внеску в розмірі 2 735 825,00 грн; стягнуто з Фонду на користь ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал" 41 037,38 грн судового збору.
Фонд, не погоджуючись з даними судовими рішеннями, звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Верховного Суду від 21.12.2021 поновлено Фонду строк пропущений строк подання касаційної скарги; відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Фонду та призначено її до розгляду на 20.01.2022. 

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал" доводи касаційної скарги не визнає і погоджується із висновками суду попередніх інстанцій та просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.

З касаційної скарги вбачається, що вона подана на підставі пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України, з урахуванням вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Відповідно до частини другої    статті 287 ГПК України    підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою    статті 310 цього Кодексу.

Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої    статті 287 ГПК України    у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований апеляційним судом у оскаржуваному судовому рішенні.

Разом з тим, дослідивши доводи касаційної скарги і матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі з огляду на таке.

Згідно з пунктом 5 частини першої    статті 296 ГПК України    (у редакції, чинній з 08.02.2020) суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої    статті 287 цього Кодексу    судом встановлено, що    висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

Отже, відповідно до положень цієї норми касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 визначила наступні критерії подібності правовідносин у розумінні норм процесуального законодавства. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи (від 25.04.2018 у справі №925/3/17 [пункт 38]); від 15.05.2018 у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)). Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

Задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин) Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 конкретизувала: - висновок про те, що така подібність означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу правовідносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин) (викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №910/17999/16 (пункт 32), від 25.04.2018 у справі №925/3/17 (пункт 38), від 11.04.2018 у справі №910/12294/16 (пункт 16), від 16.05.2018 у справі №910/24257/16 (пункт 40), у постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у  справі №910/8956/15, від 06.09.2017 у справі №910/3040/16, від 13.09.2017 у справі №923/682/16 тощо); - висновок про те, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, за змістом яких тотожними, аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин (викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №373/1281/16-ц, від 16.05.2018 у справі №760/21151/15-ц, від 29.05.2018 у справах №305/1180/15-ц і №369/238/15-ц (реєстровий номер 74842779), від 06.06.2018 у справах №308/6914/16-ц, №569/1651/16-ц та №372/1387/13-ц, від 20.06.2018 у справі №697/2751/14-ц, від 31.10.2018 у справі №648/2419/13-ц, від 12.12.2018 у справі №2-3007/11, від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц тощо).

Здійснена Великою Палатою Верховного Суду конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Водночас колегія суддів зазначає, що слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах. Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення. Такі ж висновки були викладені і в постанові Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №916/112/20.

Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

Проаналізувавши обставини правовідносин у даній справі та у справах на які посилається скаржник, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що оскаржувані судові рішення ухвалені без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №910/7122/17, від 22.08.2018 у справі №559/1777/15-ц, від 28.11.2018 №383/2/17, від 20.03.2019 №161/4985/17, від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц; від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц; від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц; від 12.12.2018у справах №570/3439/16-ц та №372/51/16-ц та постановах Верховного Суду від 14.09.2021 у справі №910/10803/20, від 23.10.2018 у справі №910/20154/16).

Зокрема приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили із того, що вина Фонду та Банку встановлена постановою Східною апеляційного господарського суду від 04.03.2019 у справі №922/1528/18, у спорі між цими ж сторонами та щодо спірних електронних торгів (аукціону) від 23.01.2018 (лот №F31GL5694) і такі обставин мають преюдиційне значення для даної справи та не підлягають повторному доказуванню, яка набрала законної сили. Постановою  Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 у справі №922/1528/18, у спорі між цими ж сторонами та щодо спірних електронних торгів (аукціону) від 23.01.2018 (лот №F31GL5694), яка набрала законної сили, встановлено, що станом на момент проведення спірних торгів (аукціону) 23.01.2018, лот №F31GL5694 (кредитний портфель забезпечений іпотекою) Банком не дотримано вимог чинного законодавства, а також умов пункту 5.1 кредитного договору від 27.06.2012 №013/1-2012/978 (з урахуванням Додаткової угоди 12.09.2014) та умов пункту 6.1 Іпотечного договору від 18.04.2014 (з урахуванням додаткової угоди до іпотечного договору), оскільки право вимоги за кредитним та іпотечним договорами не могли бути включені в якості активів (майна) банку, що ліквідується, та які підлягають продажу на відкритих торгах (аукціоні)". Суди попередніх інстанцій також урахували, що Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду постановив Окрему ухвалу від 11.03.2019 у справі №922/1528/28, яка набрала законної сили, де зазначено, що: "встановлені судами у даній справі обставини проведення електронних торгів (аукціонів) з продажу активів банку, що ліквідується, вказують на імовірну наявність у діях службових осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" та службових осіб Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 190 Кримінального кодексу України "Шахрайство", а саме, щодо почергового продажу одного і того ж майна банку на електронних торгах з отриманням у межах кожних торгів гарантійних внесків та їх подальшим неповерненням, зокрема, ТОВ "КУА "Фінекс - Капітал". Згідно з листом Офісу Генерального прокурора,  станом на час розгляду справи у суді першої інстанції Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №42019000000000689 від 29.03.2019 за частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України, ініційованому окремою ухвалою Верховного суду від 11.03.2019 у справі №922/1528/18. Факт зарахування третью особою 2 грошових коштів у розмірі 2    735    825,00 грн на спеціальний рахунок Банку, відкритий Фондом у Національному банку України сплачених ТОВ "КУА "Фінекс - Капітал" у якості гарантійного внеску за участь в електронних торгах (аукціоні) від 23.01.2018 (лот №F31GL5694) підтверджується платіжним доручення від 23.02.2018 №456 та підтверджено ТБ "Перспектива-Коммодіті" у пояснення, поданих по суті спору.

Встановивши обставини, що:
-          ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал", маючи на меті взяти участь в електронних торгах (аукціоні) з продажу активів Банку [продажу прав вимоги (лот №F31GL5694) за кредитним договором від 27.06.2012 №013/1-2012/978, укладеним між ПАТ "Банк Камбіо" та ТОВ "Прайм-Поліс" із забезпеченням] сплачено організатору торгів (аукціону) гарантійний внесок у розмірі 2 735 825, 00 грн (платіжне доручення від 23.02.2018 №456). Гарантійний внесок по лоту №F31GL5694 у розмірі 2 735 825, 00 грн було здійснено ТБ "Перспектива-Коммодіті" на накопичувальний рахунок Банку №32079113601026, відкритий в Національному Банку України (код 26549700), реквізити якого у зв`язку з запровадженням в українській банківській систем міжнародного номера банківського рахунку IBAN в подальшому змінено на рахунок № НОМЕР_1 ;
-          за результатами проведених торгів (аукціону), які відбулись 23.01.2018 на електронному майданчику ТБ "Перспектива-Коммодіті" в мережі dgf.prozorro.sale, переможцем визнано позивача (протокол електронного аукціону №UA-EA-2017-12-12-000232-b, сформований 23.01.2018 о 16:32:17 год.);
-          у період з 15.02.2018 по 20.02.2018 між відбувалось листування між ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал" та Банком з приводу дотримання останнім вимог положень пункту 5.1 кредитного договору від 27.06.2012 №013/1-2012/978 та умов пункту 6.1 Іпотечного договору від 18.04.2014 (з урахуванням додаткової угоди до іпотечного договору), зокрема, щодо отримання Банком згоди позичальника та іпотекодавця на здійснення відступлення Банком права вимоги за ними; 
-          листом від 20.02.2018 №31 ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал" звернулось до уповноваженої особи Фонду та ТБ "Перспектива-коммодіті", в якому зазначало, що "у зв`язку з тим, що у Банку відсутня як письмова згода ТОВ "Прайм-Поліс", що є позичальником за кредитним договором, та ТОВ "Меріда-Інвест", що є іпотекодавцем за іпотечним договором, як того вимагають положення кредитного та іпотечного договорів на здійснення відступлення Банком прав за ними, просимо Вас ініціювати перед Фондом гарантування вкладів фізичних осіб продовження встановленого для укладання договорів відступлення (купівлі-продажу) строку до 132 робочих днів. При отриманні Банком письмових згод ТОВ "Прайм-Поліс", що є позичальником за кредитним договором, та ТОВ "Меріда-Інвест", що є іпотекодавцем за іпотечним договором, гарантуємо повну оплату за лот F31GL5694 згідно протоколу електронного аукціону №UA-EA- 2017-12-12-000232-Ь, що сформованого 23.01.2018, на момент укладання договору(ів) відступлення (купівлі-продажу) прав (вимоги)". Проте, жодної офіційної відповіді на всі вищезазначені листи ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал" ані з боку Фонду ані з боку Уповноваженої особи Фонду а доказів щодо отримання вищезазначених письмових згод ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал" не отримано;
-          ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал" у період з 15.02.2018 по 28.02.2018 неодноразово зверталось до Фонду зі скаргами у яких просило Фонд вжити заходів щодо захисту порушених прав ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал", як переможця електронного аукціону, зокрема щодо подовження встановленого для укладання договору(ів) відступлення (купівлі-продажу) строку до 32 робочих днів, а в подальшому також повернути сплачений ним гарантійний внесок у розмірі 2 735 825, 00 грн;
-          на зазначені вище скарги ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал" 05.03.2018 Фондом була надана відповідь у якій Фонд повідомив позивача, що  за результатом розгляду його листів та скарг стосовно електронних торгів з продажу активів (майна), що обліковуються на балансі банку (лот № F31GL5694), які відбулися 23.01.2018, підстави для задоволення скарги ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал" у Фонду відсутні;
-          згідно з офіційною інформацією, розміщеною на веб-сайті ТБ "Перспектива-Коммодіті" - fgvfo.e-commodity.fbp.com.ua, аукціон 23.01.2018 визнано таким, що не відбувся у зв`язку з відмовою переможця аукціону від розрахунків та укладання договору купівлі-продажу (інформація наявна публічному паспорті активів у розділі "журнал торгів", розміщеному на офіційному веб-сайті Фонду за посиланням http://torgi.fg.gov.ua/catalog/krediti/137472/);
-          у подальшому ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал" вчинялись дії щодо зобов`язання Банка та Фонду укласти з ним договори відступлення прав вимоги за кредитним договором від 27.06.2012 №013/1-2012/978, укладеним між Банком і ТОВ "Прайм-Поліс" та за іпотечним договором, посвідченим 18.04.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, укладеним між Банком та ТОВ "Меріда-Інвест", як переможцем електронних торгів (аукціону) з продажу права вимоги (лот №F31GL5694) від 23.01.2018;
-          постановою Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 у справі №922/1528/18 ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал" було відмовлено у задоволенні вимог про зобов`язання уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" Додусенко В.І. та Фонд укласти з ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал" договір відступлення прав вимоги за кредитним договором від 27.06.2012 №013/1-2012/978 та за договором іпотеки від 18.04.2014,  укладеним між Банком та ТОВ "Меріда-Інвест" саме з тих підстав, що станом на момент проведення спірних торгів (аукціону) 23.01.2018, лот №F31GL5694 (кредитний портфель забезпечений іпотекою), Банком не дотримано вимог чинного законодавства, а також умов  пункту 5.1 кредитного договору від 27.06.2012 №013/1-2012/978 з урахуванням додаткової угоди 12.09.2014 та умов пункту 6.1 Іпотечного договору від 18.04.2014 (з урахуванням додаткової угоди до іпотечного договору) та у зв`язку з тим, право вимоги за кредитним та іпотечним договорами не могли бути включені в якості активів (майна) Банку, що ліквідується, та  які підлягають продажу на відкритих торгах (аукціоні) ;
-          Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №42019000000000689 від 29.03.2019 за частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України, ініційованому окремою ухвалою Верховного суду від 11.03.2019 у справі №922/1528/18, згідно з якою Верховний Суд  ухвалив: "за результатами розгляду касаційної скарги публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 у справі № 922/1528/18 надіслати до Генеральної прокуратури України цю окрему ухвалу щодо виявлення ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 190 Кримінального кодексу України". В ухвалі Верховного Суду від 11.03.2019 зазначено, що: "встановлені судами у даній справі обставини проведення електронних торгів (аукціонів) з продажу активів банку, що ліквідується, вказують на імовірну наявність у діях службових осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" та службових осіб публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 190 Кримінального кодексу України "Шахрайство", а саме, щодо почергового продажу одного і того ж майна банку на електронних торгах з отриманням у межах кожних торгів гарантійних внесків та їх подальшим неповерненням, зокрема, ТОВ "КУА "Фінекс - Капітал".

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що прийняте 13.01.2018 виконавчою дирекцією Фонду рішення про затвердження умов продажу активів від 07.12.2017 №5296 з продажу прав вимоги ПАТ "Банк Камбіо" шляхом проведення відкритих торгів (аукціону) у частині щодо права вимоги за договором від 27.06.2012 №013/1-2012/978 до ТОВ "Прайм-Поліс" було прийнято останнім без отримання відповідної згоди позичальника і іпотекодавця. Саме неправомірні дії Фонду, як особи, яка безпосередньо здійснює управління та розпорядження Банком, що ліквідується, його майном і коштами (у тому числі і тими, що надійшли на накопичувальний рахунок Банку) призвели до виникнення даного спору, а тому вимоги про зобов`язання Фонду повернути суму гарантійного внеску в розмірі 2 735 825,00 грн є обґрунтованими та задовольнили позов.

Щодо доводів касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 14.09.2021 у справі №910/10803/20, то Суд зазначає таке.

Так, постановою Верховного Суду 14.09.2021 у справі №910/10803/20 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія     "Дніпрофінансгруп" до: публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та товариства з обмеженою відповідальністю "Юкрейн Проперті Груп" про: визнання недійсними результатів електронних торгів (аукціону) та зобов`язання ТОВ "Юкрейн Проперті Груп" повернути на рахунок ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" гарантійний внесок, залишено без змін оскаржувані рішення господарських судів попередніх інстанцій. При цьому Верховний Суд зазначив, що "суди попередніх інстанцій правомірно відмовили у задоволенні позовних вимог про стягнення суми гарантійного внеску, по-перше, з огляду на неефективність обраного позивачем способу захисту свої прав (судами встановлено обставини визнання оспорюваного аукціону таким, що не відбувся, отже позивачем заявлено вимоги про визнання недійсним аукціону, що не відбувся); по-друге з огляду на заявлення позивачем вимог до неналежного відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Юкрейн Проперті Груп" (організатор аукціону). Вказані обставини є вагомими та вирішальними у вирішенні даного спору.

Отже, з огляду на предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені фактичні обставини даної справи та фактично-доказову базу, подані сторонами та оціненими судами докази у Верховного Суду відсутні підстави вважати, що ці справи є подібними, враховуючи вищевказані критерії подібності справ (змістовий, суб`єктний та об`єктний).

Також колегія суддів відхиляє аргументи Фонду про неврахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 22.08.2018 у справі №559/1777/15-ц, від 28.11.2018 №383/2/17, від 11.09.2019 у справі №910/7122/17 оскільки по-перше, предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог у справі, що розглядається та у наведених вище справах різні; по-друге, доводи касаційної скарги Фонду зводяться лише до цитування окремих Висновків Верховного Суду, зроблених з урахуванням фактичних встановлених обставин у кожній і наведених скаржником справах які є відмінними як за  суб`єктним і об`єктним складом так і за юридичний змістом спірних правовідносин.

Зокрема: у справі №559/1777/15 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фактично суд апеляційної інстанції у прийнятті рішення про стягнення з Фонду на користь позивача процентів за користування коштами та 3% річних не врахував, що Фонд не був залучений до участі у справі, а задоволені апеляційним судом вимоги не є відшкодуванням за вкладом; у справах №383/2/17, №161/4985/17 та №910/7122/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що уповноважена особа Фонду є працівником Фонду та діє від імені банку в межах повноважень Фонду, така особа у цивільному процесі за позовом до банку може виступати представником банку та не має самостійної процесуальної дієздатності, тобто уповноважена особа Фонду є неналежним відповідачем.

Щодо посилань скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Великої Палати Верховного Суду у частині того, що "визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача; натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду; суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених позовних вимог щодо неналежного відповідача", викладених у постановах від 17.04.2018 у справі №523/9076/15-ц, від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі №127/93/17, від 12.12.2018 у справі №570/3439/16-ц та від 12.12.2018 у справі №372/51/16-ц, колегія суддів зазначає про їх необґрунтованість з огляду на те, що у наведених вище справах Велика Палата Верховного Суду робила висновки з огляду на предмет, підстави позову, суб`єктний склад сторін та матеріально-правове регулювання спірних відносин, які не подібні зі справою, що розглядається, а також за іншого результату вирішення спору (суди у кожній з цих справ встановили різні фактичні обставини, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору). Вказане свідчить про неподібність правовідносин у них та у справі, що розглядається ні за суб`єктним та об`єктним складом спірних правовідносин ні за змістовним критерієм. З огляду на викладене, Верховний Суд вважає за потрібне зазначити про необхідність відрізняти оцінку судом певних обставин від встановлення судом юридичних фактів. Доводи касаційної скарги в цій частині є виключно власною суб`єктивною позицією скаржника, яка не відповідає дійсним обставинам справи, встановленим попередніми судовими інстанціями.

Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

При цьому самим скаржником у касаційній скарзі, з огляду на принцип диспозитивності, визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених статтею 287 ГПК України, покладається на скаржника.

Здійснивши детальний аналіз наведеної практики та рішень судів попередніх судових інстанції зі справи Верховний Суд у контексті аргументів касаційної скарги дійшов висновку, що скаржник не навів аргументів, які згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК можуть бути підставою для касаційного перегляду постанови суду апеляційної інстанції зі справи в установленому процесуальним законом порядку.

Інші питання, які порушує скаржник, стосуються оцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, тобто знаходяться поза межами компетенції суду касаційної інстанції відповідно до положень ГПК, зокрема статті 300 цього Кодексу.

Аргументи касаційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного судового акта, оскільки такі аргументи зводяться до незгоди скаржника з висновками суду попередніх інстанцій стосовно встановлення ними обставин справи; містять посилання на обставини, які були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій та були спростовані ними.

Разом з тим, суд касаційної інстанції в силу положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої    статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, враховуючи клопотання відповідача про закриття касаційного провадження, колегія суддів на підставі пункту 5 частини першої    статті 296 цього Кодексу    дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною Фонду на рішення господарського суду міста Києва від 26.05.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2021 у справі №910/3079/21.

У зв`язку з тим, що касаційне провадження зі справи закривається, судові витрати в даній справі з урахуванням вимог статей 129, 130 ГПК України розподілу не підлягають. Адже за змістом зазначених норм покладення судових витрат на ту чи іншу сторону або компенсація таких витрат здійснюється у випадках розгляду справи по суті або у разі визнання позову, закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду (причому закриття провадження у справі є процесуальною дією, відмінною від закриття касаційного провадження).
    
Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення господарського суду міста Києва від 26.05.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2021 у справі №910/3079/21 закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    І. Бенедисюк 

Суддя                                                                                                    І. Колос

Суддя                                                                                                    Т. Малашенкова