Номер провадження: 22-ц/813/1097/22 
Номер справи місцевого суду: 523/744/19
Головуючий у першій інстанції 
Лебединський С.Й.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       28.01.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Колесніков Г.Я., Цюри Т.В.,
за участю секретаря - Поворозко І.Ю.,
за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , 
представника третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 ОСОБА_3 , 
від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Суворовського районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області – не з`явились,
переглянувши справу №523/744/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб ОСОБА_4 , Суворовського районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання батьківства за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 12 червня 2019 року у складі судді Лебединського С.Й., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 16 січня 2019 року до суду з вищеназваним позовом до відповідача ОСОБА_2 , просив визнати його батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язати Суворовський районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області виключити з актового запису про народження дитини ОСОБА_5 відомості про ОСОБА_6 як батька дитини та внести до актового запису відомості про нього ОСОБА_1 як батька дитини (а.с.2-4). 
Ухвалою судді Березівського районного суду Одеської області від 13 березня 20-19 року відкрито провадження у справі (а.с.19-20).
Відповідач ОСОБА_6 позов не визнав, зазначивши, що дитина ОСОБА_7 є народженим у шлюбі його ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , позивачем не доведено факт проживання з матір`ю дитини ні до її народження, ні потому, не доведено участь у вихованні дитини, крім того, позивачем порушено строки звернення до суду з позовом про визнання батьківства (а.с.47-48).
Третя особа ОСОБА_4 підтримала відповідача, заперечила проти задоволення вимог, так як син ОСОБА_7 народився у шлюбі, позивачу про народження дитини фактично стало відомо 10 серпня 2017 року, коли вона з дитиною приїздила до медичного центру для огляду дитини, позивач пропустив встановлений законом строк, коли він міг пред`явити позов про визнання свого батьківства (т.1 а.с.49-50).
Рішенням Березівського районного суду Одеської області в задоволення позову відмовлено (а.с.132-135).
Висновок суду мотивовано тим, що вимоги про визнання батьківства пред`явлено до суду після спливу визначеного частиною 2 статті 129 СК України строку позовної давності, на застосування якого наполягали відповідач та третя особа. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.148-151).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Відповідач подав відзив на позов з порушенням вимог статті 178 ЦПК України, що позбавило його можливості подати відповідь на відзив. Позивач заявляв про призначення експертизи щодо батьківства, проте суд експертизу не призначив, його наполягання на експертизі проігнорував. Суд не прийняв до уваги те, що обґрунтовані підозри щодо свого батьківства у позивача з`явились лише у червні 2018 року, так як саме з цього часу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 припинили фактичні шлюбні відносини, а в подальшому у жовтні 2018 року розірвали шлюб. Недоведеним є те, що позивач мав докази свого батьківства протягом часу з 13 січня 2017 року по теперішній час. Висновок суду про те, що позивач мав звернутися до суду з позовом про визнання батьківства відразу ж після народження дитини є помилковим, бо ОСОБА_4 перебувала у шлюбі, тому її натяки на можливе батьківство вважав маніпуляцією з боку ОСОБА_4 . Суд не встановив порушене право, тому безпідставно відмовив в позові за наслідками спливу позовної давності. 
В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.
Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до положень статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Визначення походження дитини від матері та батька, які перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 122 СК України, відповідно до положень частини 1 даної статті дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя; походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
Згідно статті 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік – батьком дитини.
Спір про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини, вирішується на підставі положень статті 129 СК України, відповідно до яких особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства (ч.1); до вимог про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, який починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство (ч.2).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб 17 серпня 2013 року (а.с.51, 52).
ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 26 січня 2017 року складено актовий запис за №733, де батьками вказано: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_4 (т.1 а.с.53). 
Отже, ОСОБА_7 як дитина, народжена ОСОБА_4 у шлюбі з ОСОБА_2 , у сенсі положень частини 1 статті 122 СК України є дитиною, походження якої від подружжя визначено на підставі Свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 і ОСОБА_4 та документа закладу охорони здоров`я про народження ОСОБА_4 дитини; у сенсі положень частини 1 статті 133 СК України подружжя ОСОБА_9 записано батьками дитини. 
ОСОБА_1 є особою, яка вважає себе батьком дитини ОСОБА_7 , народженого ОСОБА_4 , яка в момент як зачаття так і народження дитини перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , має право пред`явити до ОСОБА_2 , який записаний батьком дитини ОСОБА_7 , позов про визнання свого батьківства.
Відповідно до положень частини 2 статті 129 СК України строк, у межах якого ОСОБА_1 мав би звернутися до суду з вимогою про захист свого права (батьківства), становить один рік, який починається від дня, коли ОСОБА_1 дізнався або міг дізнатися про своє батьківство. 
Захист порушеного права може відбутися і після спливу позовної давності, зокрема, тоді, коли сторона у спорі не зробить заяви про її застосування. 
У даній справі ОСОБА_1 з позовом про визнання батьківства звернувся до суду 16 січня 2019 року, тобто звернувся через два роки після народження дитини ОСОБА_7 . Відповідачем у справі ОСОБА_2 зроблено до винесення судом першої інстанції рішення заяву про застосування позовної давності.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України).
Згідно доводів ОСОБА_4 ОСОБА_1 знав як про її вагітність та і про народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_4 .
ОСОБА_1 не заперечував того факту, що знав про вагітність та народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 дитини, звернення до суду з вимогою про визнання батьківства через два роки після народження дитини мотивував тим, що не був впевнений у власному батьківстві, що обґрунтовані підозри про батьківство у нього виникли лише у літку 2018 року, коли у ОСОБА_4 з ОСОБА_2 виникли проблеми у подружньому житті.
Дані доводи не приймаються як підстава для висновку про дотримання ОСОБА_1 річного строку звернення до суду з вимогами про батьківство, оскільки за змістом частини 2 статті 129 СК України як і за змістом загальних правил щодо початку перебігу строку позовної давності, приймається до уваги не лише те «коли особа дізналася» про своє батьківство, а й те, «коли особа могла зізнатися» про своє батьківство.
ОСОБА_1 , який мав інтимні стосунки з ОСОБА_4 та знав, що жінка вагітна та потому народила дитину, безспірно мав би допустити своє можливе батьківство та, незалежно від того, що йому говорила чи не говорила ОСОБА_4 , дізнатися про своє батьківство, пред`явивши в установлений законом строк позов до суду про визнання батьківства з клопотанням про призначення експертизи щодо його кровного споріднення з народженою ОСОБА_4 дитиною. Закон, який регулює межі (строк) звернення особи до суду з вимогою про захист свого права, не передбачає врахування судом «роздумів» особи щодо того чи звертатися до суду, чи ні.
Відповідач ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 наполягали та наполягають на застосуванню наслідків спливу позовної давності до вимог ОСОБА_1 . Спеціальна позовна давність в один рік до вимог про визнання батьківства направлена перш за все на захист інтересів дитини. 
Доказів дотримання ОСОБА_1 визначених частиною 2 статті 129 СК України строків порушення в суді спору про батьківство не надано. 
Посилання на те, що суд першої інстанції відмовив у проведенні генетичної експертизи щодо батьківства позивача та дитини, не є підставою для скасування судового рішення, оскільки суд відмовив у позові за наслідками спливу позовної давності, про застосування якої заявив відповідач та підтримала третя особа (матір дитини). 
За загальним правилом позовна давність застосовується за наявності суб`єктивного матеріального права, яке дійсно належить позивачу і порушено відповідачем, у зворотному ж випадку суд має відмовити в позові за безпідставністю вимоги позивача. Оскільки відповідач ОСОБА_2 заявив про застосування позовної давності і суд, відмовив в позові саме з цих підстав (за наслідками спливу позовної давності), а відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції не оскаржили, то слід виходити з того, що суб`єктивно право ОСОБА_1 на батьківство наявне та було порушено. 
Дитина народження у шлюбі, подружжя записано батьками дитини, дитині наразі майже п`ять років, дитина проживає в сім`ї та знає подружжя як своїх батьків.
З урахуванням обставин справи, суд виходить з найкращих інтересів дитини, враховує практику ЄСПЛ, яка орієнтує на дотримання справедливого балансу між конкуруючими інтересами ймовірного біологічного батька та законного батька, та, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та позивача щодо визнання його батьківства, не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд –
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Березівського районного суду Одеської області від 12 червня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб ОСОБА_4 , Суворовського районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання батьківства – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
       Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 11 лютого 2022 року.

Головуючий Л.М.Вадовська
Судді Г.Я.Колесніков 
Т.В.Цюра