Ухвала
24 січня 2022 року
м. Київ
справа № 515/1520/20
провадження № 61-21259ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,  
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 03 березня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду 
від 16 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом.
Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 03 березня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено. 
Розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений 27 листопада 
2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посвідчений нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Єпішкіною С. В., зареєстрований в реєстрі за № 6324, зареєстрований державним реєстратором Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Єднаковим О. О. 02 грудня 2015 року за номером запису про інше речове право 12407583. 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 03 березня 2021 року залишено без змін.
У грудні 2021 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали касаційну скаргу на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 03 березня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України  однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 реалізували своє право на апеляційний перегляд справи № 515/1520/20.
Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи 
від 07 лютого 1995 року, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії, № 40160/12) вказав на обмеженість доступу до судів вищої інстанції. Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.
Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії».
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про розірвання договору найму (оренди) визначається сукупністю платежів за користування майном протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно договору оренди землі, орендна плату за користування земельною ділянкою встановлена в розмірі 150 грн за весь строк оренди, тобто за 49 років. Таким чином, фактично за договором оренди вартість користування відповідачами земельною ділянкою складає 3 грн на рік або 0,25 грн за один місяць.
Таким чином, ціна позову у справі № 515/1520/20, обчислена за правилом, передбаченим пунктом 8 частини першої статті 176 ЦПК України, 
не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2021 року (2 270 грн х 100 = 227 000 грн).
Отже, справа № 515/1520/20 є малозначною в силу закону.
Касаційна скарга не містить доводів, які б свідчили про наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: категорію справи, ціну та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Незгода позивача із оскаржуваними судовими рішеннями не є сама по собі обставиною, що свідчить про наявність випадків для відкриття касаційного провадження у малозначній справі. При цьому доводи касаційної скарги переважно спрямовані на переоцінку доказів у справі та незгоду із обставинами, встановленими судами попередніх інстанцій.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі; заявники використали своє право на апеляційний перегляд справи; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору; наявність випадків, передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, колегією суддів не встановлено, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від03 березня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                                                 С. Ф. Хопта
 
       О. М. Осіян
 
       Н. Ю. Сакара