ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 березня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/19841/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в  порядку  письмового  провадження  апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року в адміністративній справі №160/19841/21 (головуючий суддя першої інстанції Златін С.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СІРІУС-СЕРВІС» до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішень, карток відмови,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач 22.10.2021 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з  позовом до  Київської митниці, в якому просив  визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів:
- № UА100330/2021/000093/2  від 17.09.2021 року з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів № UA100330/2021/10127;
- № UА100330/2021/000095/2 від 17.09.2021 року з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів № UA100330/2021/10129;
- № UА100330/2021/000096/2 від 17.09.2021 року з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів № UА100330/2021/10130;
- № UА100330/2021/000097/2 від 17.09.2021 року з карткою відмови в прийнятті митної  декларації,           митному  оформленні          випуску чи           пропуску товарів           № UА100330/2021/10131;
- № UА100330/2021/000098/2 від 20.09.2021 року  з карткою відмови в прийнятті митної декларації,           митному оформленні          випуску чи пропуску           товарів  № UА100330/2021/10132;
- № UА100330/2021/000100/2 від 20.09.2021 року з карткою відмови в прийнятті митної декларації,           митному оформленні           випуску чи пропуску           товарів № UA100330/2021/10134;
- № UА100330/2021/000102/2 від 21.09.2021 року з карткою відмови в прийнятті митної декларації,           митному оформленні           випуску чи пропуску           товарів №UA 00330/2021/10136.
          В обґрунтування позовних  вимог зазначено, що відповідач без відповідних правових підстав відмовив у визначенні митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору, оскільки надані позивачем документи не містили розбіжностей та ознак підробки, містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Згідно умов Інкотермс 2010 умови поставки СРТ означає, що продавець передає товар перевізнику або іншій особі, номінованому продавцем, в узгодженому місці і продавець зобов`язаний укласти договір перевезення і нести витрати з перевезення, необхідні для доставки товару в узгоджене місце. Таким чином, митна вартість товару вже включає у себе вартість транспортування товару. Крім того, позивач у декларації митної вартості не визначив окремо витрати на транспортування товару до місця доставки, а відповідач не надав доказів понесення позивачем витрат на транспортування товару. Висновки Дніпропетровської Торгово-промислової палати є достовірними та достатніми доказами. Інформація, яка міститься у комерційних пропозиціях, є вірною, а чинним законодавством України не встановлено жодних обов`язкових умов для даного документу. Надані  позивачем документи у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість та складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в  документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. 

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року   позовні вимоги задоволено в  повному  обсязі.
Не погодившись з  рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про  відмову  в  задоволенні  позовних  вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного врахування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи та прийняття незаконного судового рішення. Апелянт  вказує, що визначення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою з урахуванням документів, наданих декларантом до митного оформлення, умов поставки товарів згідно з положеннями міжнародних правил «ІНКОТЕРМС» та інших складових митної вартості товарів, визначених статтею 58 Митного Кодексу України.  При проведенні митного оформлення митних декларацій позивача автоматизованою системою аналізу та управління ризиками сформовано декілька критеріїв ризику по даних митних деклараціях, а саме: необхідно посилити контроль правильності визначення митної вартості, витребування документів, які підтверджують митну вартість. Відповідач вказує на те, що оскаржувані позивачем рішення прийнято у зв`язку з наступним:1) не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки СРТ витрат, пов`язаних із транспортуванням товару, завантаженням, розвантаженням товарів до місця призначення; коносамент не містить відмітки про оплату перевезення вантажу, відсутня адреса відправника; 2) комерційна пропозиція являє собою копію інвойсу, не містить інформації щодо пропозиції для продажу оцінюваних товарів незалежним покупцям, а тому не відображає дійсну вартість товару; 3) висновок Дніпропетровської ТПП містить джерела з мережі Інтернет без врахування технічних характеристик товару; 4) в окремих джерелах вартість продукції вища ніж вартість оцінюваного товару; 5) позивачем не надано митному органу витребуваних документів. Виходячи з вищенаведеного, відповідач вказує, що при винесенні оскаржуваних рішень, дотримав усіх законодавчих вимог
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судом  апеляційної  інстанції  справу  розглянуто  за  правилами  статті  311 КАС України  в  порядку  письмового провадження.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне. 
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «СІРІУС-СЕРВІС»  є юридичною особою (код ЄДРПОУ 23368101). Основним видом діяльності за КВЕД є: 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.
Відповідач - Київська  митниця є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує  надані  йому  Митним  кодексом України  повноваження.
  З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2020 року між позивачем та іноземною компанією VEGA TRADE COMPANY LIMITED, LTD (Китай) укладено зовнішньоекономічний Контракт №2612/20.
  За умовами контракту продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар, на умовах та у строки, визначені контрактом. Найменування (асортимент), кількість і ціна товару визначається у рахунках - фактурах (інвойсах) на кожну окрему партію товару, який є невід’ємною частиною даного Контракту. Ціна Контракту встановлюється в доларах США.
   Покупець купує товар у кількості та за ціною, вказаною в рахунку-фактурі (інвойсі) якщо інше не передбачено Інвойсом, ціна товару за цим Контрактом включає вартість тари, упаковки, маркування, перевезення (завантаження, вивантаження), а також всі інші витрати, оплата передбачена яких за умовами поставки СРТ (м.Одеса, Україна) в редакції                         Інкотермс- 2010.
          Ціна Контракту визначається загальною вартістю товару відповідно до рахунків-фактури (інвойсів), що є невід’ємною частиною цього Контракту. Валютою платежу за контрактом є долар США. Сторони домовились, що страхування вантажу за цим контракт не здійснюється. Якщо інше окремо не погоджено сторонами, поставка товару здійснюється партіями, які узгоджуються з покупцем у рахунку-проформі та/або у рахунку-фактурі (інвойсі) на кожну окрему партію товару.
Умовами поставки є: CPT-Одеса (Інкотермс 2010). Умови поставки можуть бути змінені, та вказані в рахунку-проформі та/або у рахунку-фактурі (інвойсі).
Датою відвантаження товару вважається дата транспортного документа (CMR, TIR та інші). Датою поставки товару вважається дата оформлення митної декларації.
Продавець має право поставляти товар особисто або доручати відвантаження третім особам. Покупець зобов’язаний прийняти поставку від будь-якого з вантажовідправників, запропонованих продавцем.
Оплата повинна здійснюватися безготівковим розрахунком на валютний рахунок продавця, шляхом оплати з розрахункового рахунку покупця з відстрочкою платежу 90 днів з дати поставки.
Якість товару має повністю відповідати чинним стандартам країни-імпортера і засвідчуватися документами, виданими компетентними організаціями країни походження. Товар повинен бути належним чином упакований, запечатаний і промаркований з метою його ідентифікації та безпеки в процесі транспортування, навантаження і/або зберігання. Упаковка повинна забезпечувати повне збереження товару і охороняти його від псування при транспортуванні усіма видами транспорту. Маркування товарів здійснюється його виробником. Тара є безповоротною.
Контракт набуває чинності після його підписання та вважається дійсним до                    31.12.2021 року.
На  виконання  умов  контракту  поставки товару  позивачем   подано до митного органу митні декларації:
№ UА100330/2021/332636  від 17.09.2021 року; № UА100330/2021/332590 від 17.09.2021 року;
№ UА100330/2021/332676 від 17.09.2021 року; № UА100330/2021/332677 від 17.09.2021 року;
№ UА100330/2021/332751 від 20.09.2021 року; № UА100330/2021/332785 від 20.09.2021 року;
№ UА100330/2021/333011 від 21.09.2021 року.
Митна вартість товару заявлена за ціною договору (основний метод) відповідно до  ст.58 Митного Кодексу України.
До митних декларацій додані комерційних та товаросупровідних документів на підтвердження митної вартості товарів: Контракт,  додаткова  угода,  інвойси, коносаменти, пакувальні листи, комерційні пропозиції, міжнародні товарно-транспортні накладні, рахунки-фактури, документи про походження товару, акти про проведення огляду транспортних  засобів, висновки  експертва, декларації про  відповідність, акти  зважування,  доручення.
В ході контролю правильності визначення митної вартості на підставі розгляду поданих разом з митною декларацією документів митним  органом встановлено розбіжності та зазначено, що  документи не містять достовірних та об’єктивних відомостей, які б підтверджують числової значення складових митної вартості. Керуючись вимогами статті 53 Митного кодексу України митницею додатково витребувані у позивача наступні документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов’язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);      3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із використанням умов договору (угоди, контракту); 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 5) копію митної декларації країни відправлення з перекладом на мову офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, відповідно до ст.254 МКУ; 6) якщо здійснено страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування з перекладом на мову офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, відповідно до ст.254 МКУ; 7) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що :тосуються оцінюваного товару; 8) транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікацій ввезеного товару; 11) за власним бажанням подати додаткові наявні документи для  підтвердження заявленої митної вартості товару.
 Вищевказані документи  митним  органом  витребувані від позивача у зв`язку з тим, що документи надані позивачем містили розбіжності відповідно до обраного методу визначення митної вартості, а саме:
- не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки СРТ витрат, пов`язаних із транспортуванням товару, завантаженням, розвантаженням товарів до місця призначення; коносамент не містить відмітки про оплату перевезення вантажу, відсутня адреса відправника;
- комерційна пропозиція являє собою копію інвойсу, не містить інформації щодо пропозиції для продажу оцінюваних товарів незалежним покупцям, а тому не відображає дійсну вартість товару;
- висновок Дніпропетровської ТПП містить джерела з мережі Інтернет без врахування технічних характеристик товару; в окремих джерелах вартість продукції вища ніж вартість оцінюваного товару;
- позивачем не надано митному органу витребуваних документів.
          Про витребування додаткових документів відповідачем зроблено відповідну відмітку у митній декларації позивача із посиланням саме на ч.3 ст. 53 МК України.
Судом  першої  інстанції  також встановлено, що консультації між позивачем та митним органом проведено у електронній формі; копії повідомлень податкового органу містяться у матеріалах справи разом із доказами їх направлення декларанту.
За вказаних обставин позивач був ознайомлений з переліком витребуваних документів.
Позивач листами повідомив про неможливість надання інших  додаткових документів  до  електронних  митних  декларацій.
Митним  органом  сформовано картки відмови в прийняті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного  призначення та  рішення про коригування митної вартості, якими  визначена митна вартість на товар за резервнім методом 2г:
- № UА100330/2021/000093/2  від 17.09.2021 року з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів № UA100330/2021/10127;
- № UА100330/2021/000095/2 від 17.09.2021 року з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів № UA100330/2021/10129;
- № UА100330/2021/000096/2 від 17.09.2021 року з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів № UА100330/2021/10130;
- № UА100330/2021/000097/2 від 17.09.2021 року з карткою відмови в прийнятті митної  декларації,           митному  оформленні          випуску чи           пропуску товарів           № UА100330/2021/10131;
- № UА100330/2021/000098/2 від 20.09.2021 року  з карткою відмови в прийнятті митної декларації,           митному оформленні          випуску чи пропуску           товарів  № UА100330/2021/10132;
- № UА100330/2021/000100/2 від 20.09.2021 року з карткою відмови в прийнятті митної декларації,           митному оформленні           випуску чи пропуску           товарів № UA100330/2021/10134;
- № UА100330/2021/000102/2 від 21.09.2021 року з карткою відмови в прийнятті митної декларації,           митному оформленні           випуску чи пропуску           товарів №UA 00330/2021/10136.
  Не погодившись з прийнятими рішеннями про коригування митної вартості товарів та картками відмови, позивач оскаржив  їх  до  суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Частиною 1  статті 246 МК України  визначено, що метою митного оформлення є                      забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а                також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення  за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно з ч.1  ст.248 МК України  митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для  митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Статтею  ст.49 МК України  встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за    ці товари.
З огляду на положення ч.1  ст.52 МК України  заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів            у порядку, встановленому  розділом VIII цього Кодексу  та цією главою.
На підставі ч.1  ст.51 МК України  митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього  Кодексу.
Статтею 57 МК України  передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього  Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей  59  і  60  цього  Кодексу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених  статтею 64 цього Кодексу.
Частиною 2  ст.58 МК України  встановлено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із  складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Згідно із ч.2  ст.54 МК України  контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій  статті 58 цього Кодексу.
Відповідно до п.1 ч.4  ст.54 МК України  орган доходів і зборів під час здійснення                  контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати                   контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих                  зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення               складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
На підставі ч.ч.1, 2  ст.53 МК України  у випадках, передбачених цим Кодексом,                        одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій  статті 52 цього                  Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір        (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на   транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
З аналізу частин першої та другої  статті 53 МК України  вбачається, що  Митним кодексом  передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Згідно із ч.3  ст.53 МК України  у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або                                  уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом         10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду,                       контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації;                       5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ч.5  ст.54 МК України  забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в   цій статті.
З аналізу зазначених норм суд дійшов висновку, що право органу доходів і зборів                щодо витребування від декларанта додаткових документів виникає у випадку встановлення ним обставин, які свідчать про наявність розбіжностей у документах підтверджуючих митну вартість товарів, перелік яких визначено ч.2  ст.53 МК України,  а також ознак підробки або відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
Відповідно до частин першої та другої  статті 54 МК України  контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій  статті 58 цього Кодексу.
Зокрема, частиною першою  статті 58 МК України  передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи  (частина друга  статті 58 МК України).
Аналіз положень частини третьої статті  53, частин першої, другої та п`ятої статті  54, статті  58 МК України  дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у  статті 58 МК України.
Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митного органу при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.04.2019 року у справі №810/1479/16 та від 26.02.2019  року у справі №808/454/18.
Як зазначалось вище, судом першої інстанції встановлено, що декларантом для підтвердження обґрунтованості заявленої у деклараціях митної вартості товару були подані митному  органу документи, передбачені частиною другою  статті 53 МК України.
В  апеляційній  скарзі митний  орган  посилається на  те,  що  судом  першої  інстанції  не прийнято до уваги ту обставину, що при перевірці правильності визначення митної вартості товару,  митний орган дійшов висновку, що  до митного оформлення не було подано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, а саме: 
1) не подане достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки СРТ витрат, пов`язаних з транспортуванням, завантаженням, вивантаженням товарів до названого місцю призначення; 
2) надана комерційна пропозиція уявляє собою копію інвойсу, не містить інформації щодо пропозицій для продажу оцінюваних товарів незалежним покупцям, отже не відображає дійсну вартість товару у розумінні положень статті VII Генеральної угоди з  тарифів та торгівлі. Так, згідно норм зазначеної статті, під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Тобто, даний документ не підтверджує дійсність цін та достовірність митної вартості; 
3) висновок Дніпропетровської ТПП прийнято до уваги митницею, але не може бути підставою для підтвердження митної вартості. В наведених експертом джерелах з мережі Інтернет, зазначена продукція без врахування технічних характеристик товару. Крім того, зазначена в окремих джерелах вартість продукції вища ніж вартість оцінюваного товару. Зазначені обставини не дають можливості митному органу перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі. 
Апеляційний  суд  не  приймає  до  уваги  такі  посилання  відповідача  з  огляду  на  наступне.
Так, судом  першої  інстанції  встановлено  і підтверджується  матеріалами  справи,  що для підтвердження вартості товару, яка повинна бути сплачена продавцю, підприємство надало митному органу  до  кожної ЕМД документи, передбачені частинами 2 та 3 статті 53 МК України,  а  саме: Контракт,  додаткова  угода,  інвойси, коносаменти, пакувальні листи, комерційні пропозиції, міжнародні товарно-транспортні накладні, рахунки-фактури, документи  про  походження  товару, акти  про проведення огляду транспортних  засобів, висновки  експертва, декларації про  відповідність, акти  зважування,  доручення.
 Дослідивши  вказані  документи  в  їх  сукупності,  суд  першої  інстанції зазначив  про  підтвердження заявленої підприємством митної вартості та її складових частин, а  також,  що  документи  не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, співставляються  один  з  одним, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню,  з  чим  погоджується  колегія  суддів.
Так, відповідно до контракту ціна товару визначена у валюті - доларах США. Кількість товару, вага, загальна вартість підтверджується рахунками-фактурами (інвойсами) та пакувальними листами 
Посилання  відповідача  у  відзиві на  позов  та  в апеляційній  скарзі  на  те, що декларантом не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки СРТ витрат, пов`язаних з транспортуванням, завантаженням, вивантаженням товарів до названого місця призначення,   апеляційний  суд до  уваги  не  приймає  та  зазначає, що всі партії товарів поставлялись на умовах CPT-Одеса, згідно правил ІНКОТЕРМС 2010.
Відповідно до Інкотермс-2010 СРТ («Фрахт/перевезення оплачене до») означає, що продавець передає товар перевізнику або іншій особі, номінованому продавцем, в узгодженому місці (якщо таке місце погоджено сторонами) і що продавець зобов`язаний укласти договір перевезення і нести витрати з перевезення, необхідні для доставки товару в узгоджене місце призначення.
          Таким чином, поставка товару на умовах СРТ зобов`язує продавця укласти договір та сплатити фрахт/перевезення, необхідний для доставки товару до названого місця призначення, витрати на забезпечення здійснення митного оформлення товару при експорті.
          Отже, наведене свідчить про те, що погоджуючи саме обрані умови поставки СРТ, сторони контракту (договору) виходили з того, що продажна ціна (ціна  контракту) вже включає в себе вартість товару та транспортні витрати.
          З урахуванням вказаного, поставка товару на умовах СРТ передбачає, що у фактурну вартість товару вже включені вартість товару та фрахт або транспортні витрати.
          Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним Судом у справах №160/1329/19, №813/1229/16, №814/4204/15 та №1.380.2019.001344.
          Крім цього, відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості (ДМВ), затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 року за №984/21296, у гр.20 підлягають відображенню витрати на транспортування до місця доставки, у гр.21 підлягають відображенню витрати навантаження, вивантаження та обробку товарів - тільки якщо всі ці витрати (транспортування, навантаження, вивантаження) відповідно до умов поставки                      (графа 3ДМВ) не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (графа 14(а) ДМВ).
          Відповідно до даних гр.20 кожної з поданих Декларацій митної вартості до ЕМД, які містяться в матеріалах справи, «витрати на транспортування до місця доставки по товару №№», як і дані гр.21 «витрати на навантаження, вивантаження та обробку №№» дорівнюють 0,00 грн..
          Отже, відсутність даних у гр.20 та гр.21 додатково свідчить про те, що відповідні витрати були враховані постачальником саме у ціні товару.
 Вказані  обставини  відповідачем  в  апеляційній  скарзі  не  заперечуються  та  не  спростовані.
 Судом  першої  інстанції  вірно  зазначено, що митним органом  залишено  поза  увагою норми Митного кодексу України, якими визначена необхідність надання транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, для підтвердження витрат на транспортування, які повинні надаватись за певних умов, зокрема, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару.
Пунктом 2 контракту №2612/20 від 26.12.2020 року визначено, що цін  товару включає вартість тари, упаковки, маркування, перевезення (в т.ч завантаження, вивантаження), а також всі інши витрати, оплата яких передбачена за умовами поставки СРТ (м.Одеса, Україна) в редакції Інкотермс-2010.
Відтак, додаткові витрати на транспортування товару  до  містя  поставки (Одеса) ТОВ «СІРІУС-СЕРВІС» не понесло.
Посилання  апелянта  на  те, що надана комерційна пропозиція уявляє собою копію інвойсу, не містить інформації щодо пропозицій для продажу оцінюваних товарів незалежним покупцям, отже не відображає дійсну вартість товару у розумінні положень статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі, апеляційний  суд  оцінює  критично, оскільки комерційна пропозиція не є документом, на підставі якого визначаються складові митної вартості, до уваги може прийматись лише прейскурант (прайс-лист) продавця за контрактом, відомості з якого можуть лише бути додатковими, надто у разі, коли між відомостями контракту, додатку про ціни, рахунків, платіжних документів немає суперечностей чи ознак підробки.
Верховний Суд в постановах від 16.04.2019 року №810/4440/16, від 07.08.2018 року №804/14558/15 зазначив, що  законодавство не містить вимог, яким повинен відповідати зміст, форма прайс-листа, зазначення в ньому певної інформації, зокрема і щодо країн на які такий прайс-лист поширюється, крім того, прайс-лист, як правило, не має суб`єктивної спрямованості, та містить інформацію, яка може доводитись до відома всіх потенціальних споживачів в незалежності від приналежності до країн, регіонів тощо. 
Стосовно  зауважень відповідача  про те, що висновки Дніпропетровської ТПП прийнято до уваги митним  органом, але вони не можуть бути підставою для підтвердження митної вартості,  апеляційний  суд  зазначає наступне. 
В наведених експертом джерелах з мережі Інтернет зазначена продукція без врахування технічних характеристик товару, суд зазначає, що відповідачем безпідставно не взято до уваги експертні висновки Дніпропетровської Торгово-промислової палати України №ГО-1476 від 17.09.2021 р., №ГО-1476 від 16.09.2021 р., №ГО-1473 від 17.09.2021 р., №ГО-1474 від 17.09.2021 р., №ГО-1475 від 17.09.2021 р., №ГО-1485 від 20.09.2021 р., №ГО-1484 від 20.09.2021  р. про те, що дійсна ринкова вартість отриманого товару може дорівнювати контрактній і вказана на умовах поставки СРТ-Одеса.
Згідно зі частино 1 статті 11 Закону України «Про торгово- промислові палати України» саме торгово-промислові палати мають право проводити на замовлення українських та іноземних осіб експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість.
Відповідно до частини 2 статті 11 вказаного Закону методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України.
Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним Судом у постанові від 06.11.2018 року по справі №810/2593/15.
Таким чином, викладений в рішеннях про коригування митної вартості товарів, та   в  апеляційній  скарзі  висновок відповідача відносно сумнівів у правомірності наведених вище висновків Дніпропетровської Торгово-промислової палати України, виходить за межі правового поля як такий, який здійснений з перевищенням повноважень особи, яка його висловила як представник відповідача.
Крім  того,  у спірних рішеннях митним органом вказано, що джерелом інформації, яким користувався митний орган при здійснені контролю за правильністю визначення митної вартості товару слугувала митна вартість, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами  митних вартостях.
Рішення    №UА100330/2021/000093/2:          митна           декларація  №UА500020/2021/211215
(з розрахунку 4,08 дол.США за кг) товар №1.
Рішення   №UА100330/2021/000095/2:          митна            декларація №UА500020/2021/208039
(з розрахунку 4,01 дол.США за кг) товар №1.
Рішення   №UА100330/2021/000096/2:          митна             декларація №UА500020/2021/201458
(з розрахунку 2,52 дол.США за кг) товар №1.
Рішення    №UА100330/2021/000097/2:          митна           декларація №UА500020/2021/209236 
(з розрахунку 2,72 дол.США за кг) 
Рішення №UА100330/2021/000098/2:          митна           декларація №UА500490/2021/201528
(з розрахунку 1,71 дол.США за кг) - тов. №1.
Рішення №UА100330/2021/000100/2:          митні           декларації
№UА100300/2021/202017 (з розрахунку 4,07 дол.США за кг) - тов. №1.
№UА100300/2021/040777 (з розрахунку 6,00 дол.США за кг) - тов. №2.
№UА100300/2021/202836 (з розрахунку 2,65 дол.США за кг) - тов. №3.
№UА100300/2021/202836 (з розрахунку 3,52 дол.США за кг) - тов. №4.
№UА100300/2021/208804 (з розрахунку 2,27 дол.США за кг) - тов. №5.
№UА100300/2021/208805 (з розрахунку 4,08 дол.США за кг) - тов. №6.
№UА100300/2021/003934 (з розрахунку 2,18 дол.США за кг) - тов. №7.
№UА100300/2021/200558 (з розрахунку 2,28 дол.США за кг) - тов. №8.
№UА100300/2021/200818 (з розрахунку 2,52 дол.США за кг) - тов. №9.
№UА100300/2021/206225 (з розрахунку 4,07 дол.США за кг) - тов. №10.
№UА100300/2021/204359 (з розрахунку 1,82 дол.США за кг) - тов. №11.
Рішення № UА100330/2021/000102/2:          митніа декларація №UА500490/2021/208772 
(з розрахунку 4,07 дол.США за кг) тов.№1; 
При цьому митний орган зазначив лише номер, дату та митну вартість товару за зазначеними  вище митними деклараціями,  і не надав ніяких пояснень та обґрунтувань чому за основу були взяті саме ці ЕМД, за яким методом визначення митної вартості оформлена ЕМД, не надані характеристики порівняння  товарної партії.
Суд зазначає, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. Між тим, спірне Рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.
Крім того, наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку,  в  тому  числі  контрактом  між  сторонами.
Обставина про наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та у визначені за резервним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок, тощо).
Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
Водночас, ціна є грошовим вираженням лише у разі коли існує рівновага між попитом та пропозицією. В інших випадках коливання цін спричиняються не вартістю, а іншими причинами.
Отже, факт наявності у автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався ним раніше чи іншими особами за значно вищою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.01.2019 року у справі №815/6827/17, від 22.04.2019 року  у справі № 815/6242/17, від 07.08.2018 року у справі №815/3400/17.
Апеляційний  суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк   не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Вищевказані сумніви митного органу судом відхиляються, оскільки такі доводи спростовуються наведеними  вище документами, які були надані відповідачу під час проведення митних процедур   та  додані  до  матеріалів  справи.
Враховуючи викладене, суд вважає, що обставини, якими мотивовані спірні рішення митного органу про коригування митної вартості товарів    не мають жодного відношення до саме числового визначення заявленої Товариством з обмеженою відповідальністю «СІРІУС-СЕРВІС» митної вартості та носять формальний характер.
Право органу доходів і зборів на письмову вимогу про надання додаткових документів виникає лише у разі, коли у документах, поданих для митного оформлення, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічний правовий висновок з приводу застосування цих положень  Митного кодексу України  викладено у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015  року у справі №21-127а15.
Однак, витребувавши додаткові документи, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити або у своїй сукупності можуть спростувати/чи впливають на митну вартість товару, що свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості.
Такі обставини митним органом не доведені ані суду першої, ані суду апеляційної  інстанції.
Отже, сам факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.
У відповідності до частини шостої  статті 54 МК України  митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;  3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у  главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Відповідно до частин першої третьої  статті 55 МК України  рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з частиною дванадцятою статті 55 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.
Відповідно до частини першої статті інформаційні ресурси митних органів складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших документах.
Приймаючи оскаржувані рішення про коригування митної вартості    митницею, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, не надано пояснень щодо зроблених коригувань на обсягів партії ідентичних товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та не зазначена докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядного методу.
Проте, за загальним правилом формально інший рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, сам по собі не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.
Отже, суд вважає, що позивачем подано відповідачу достатній пакет документів на підтвердження кількісних і вартісних показників    товару, повноти і достовірності митної вартості товару, заявленої позивачем за першим методом, а тому заявлена позивачем митна вартість товарів за ціною договору відповідає вимогам  статті 58 Митного кодексу України.
Відповідачем під час судового розгляду справи не доведено суду, що подані  позивачем документи  для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
 Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність оскаржуваних    рішень  про коригування митної вартості товарів  з картками  відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про  задоволення адміністративного позову.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.    
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційної скарги доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та  обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
              П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року в адміністративній справі №160/19841/21залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року в адміністративній справі №160/19841/21  залишити без змін. 
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та                         може бути оскаржена в касаційному порядку  безпосередньо  до Верховного  Суду  не  пізніше 30 днів  після  закінчення (скасування) воєнного  стану  на  території України. 

   
Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак