УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 січня 2022 року
м. Київ
справа № 758/7552/21
провадження № 51-6161ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року, яку постановлено в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021100070000619, за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Київ, зареєстрованої та проживаючої у тому АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі – КК України),
Суть питання
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року    ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ч. 4 ст. 309 КК України та закрито провадження.
Не погоджуючись з указаним судовим рішенням прокурор оскаржив його до суду апеляційної інстанції.
Київський апеляційний суд ухвалою від 30 вересня 2021 року залишив рішення місцевого суду стосовно ОСОБА_4 без змін.
Не погоджуючись із указаним рішенням суду апеляційної інстанції прокурор звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати рішення апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. 
Частиною 1 ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону, прокурор, порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду, обмежився загальними фразами і не конкретизував, яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 в апеляційному порядку. Зокрема, прокурор не обґрунтував, у чому саме полягали порушення допущені апеляційним судом, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого цим судом судового рішення, і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412, 413, 419 цього Кодексу і висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 листопада 2021 року у справі 357/11205/19.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, доводи прокурора в частині непогодження із застосуванням положень ч. 4 ст. 309 КК України в цілому зводяться до необхідності надання іншої оцінки даним медичної довідки лікувальної установи, наявній у кримінальному провадженні, з яких, на його думку, не вбачається обставин на підтвердження факту встановлення наявності у ОСОБА_4 залежності від психостимуляторів. Однак, зазначені доводи прокурора в силу положень статей 433, 438 КПК України не належать до підстав для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції, та виходять за межі його перегляду.
Крім того, касаційна скарга прокурора не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів його апеляційної скарги, які є фактично аналогічними доводам касаційної скарги.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК України перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК України залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків — п`ять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                    ОСОБА_3