ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1415/22 Справа № 214/5509/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Малаховська І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач - Державне підприємство «Східний гірничо збагачувальний комбінат» 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 в інтересах, якого діє адвокат Меланчук Ігор Віталійович на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2021року, яке ухвалено суддею Малаховською І.Б. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту судового рішення відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2021 року представник ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат (далі ДП «Східний ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я.
В обгрунтування позову зазначив, що позивач ОСОБА_1 у період з 20.01.1980р. по 27.03.1981р. працював на посаді підземного гірничого майстра ш. №1 РУ-3 Східного гірничо-збагачувального комбінату; з 30.11.1982р. по 01.05.1983р. на посаді підземного машиніста скреперної лебідки ш. №1 РУ-3 Східного гірничо-збагачувального комбінату; з 01.05.1983р. по 10.12.1984р. на посаді підземного гірничого майстра ш. №1 РУ-3 Східного гірничо-збагачувального комбінату. Виконував роботи, що характеризувались запиленістю повітря робочого простору, що перевищувала гранично-допустиму норму, у зв`язку з чим в нього виникло професійне захворювання – «хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого-другого ст.». Висновком МСЕК від 21.11.2007 року позивачу первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом 3 групи. Висновком МСЕК від 19.01.2010 року, позивачу встановлено 30% втрати працездатності та визнано інвалідом 3 групи безстроково.
Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що внього виникла задишка навіть при незначному навантаженні та ходьбі, епізоди утрудненого дихання. Його турбує сухий приступоподібний кашель, особливо в нічний час, що не дозволяє нормально відпочивати, призводить до важкості та болю в грудній клітці, головного болю та запаморочення, постійного відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги. Внаслідок виникнення в позивача професійного захворювання реалізація його звичок та бажань суттєво ускладнена, зокрема тривалі переїзди в автомобільному, залізничному транспорті призводять до нападів задухи, загострення хвороби, що виключає можливість здійснення позивачем подорожей, піші прогулянки та навіть вихід до магазину потребують від нього залучення значних зусиль. Розмір завданої моральної шкоди оцінює в 180 000,00 грн., які просить суд стягнути з відповідача на свою користь без утримання податку з доходів фізичних осіб.
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь   ОСОБА_1  грошову суму в розмірі  60 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві, без утримання податку із фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави 599,40 коп. витрати пов`язані зі сплатою судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. 
Судом першої інстанції при визначенні суми відшкодування моральної шкоди, не враховано роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року. 
Судом першої інстанції в достатній мірі не враховано, що   позивач вже протягом тривалого часу в значній мірі позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Позивач постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, епізоди утрудненого дихання. Позивача постійно турбує сухий приступоподібний кашель, особливо в нічний час, що не дозволяє нормально відпочивати, призводить до важкості та болю в грудній клітці, головного болю та запаморочення, постійного відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги, що ає насілдком перебування позивача в напруженому стані.
У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача, ДП "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" посилаючись на відсутність доказів наявності моральної шкоди, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та наданого відзиву за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню з наступних підстав.
Судом встановлено та з копії трудової книжки вбачається, що позивач ОСОБА_1 у період з 20.01.1980р. по 27.03.1981р. працював на посаді підземного гірничого майстра ш. №1 РУ-3 Східного гірничо-збагачувального комбінату; з 30.11.1982р. по 01.05.1983р. працював на посаді підземного машиніста скреперної лебідки ш. №1 РУ-3 «Східного гірничо-збагачувального комбінату; з 01.05.1983р. по 10.12.1984р. працював на посаді підземного гірничого майстра ш. №1 РУ-3 «Східного гірничо-збагачувального комбінату ( а.с. 24-30) правонаступником якого на сьогоднішній день являється Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат».
Відповідно до Акту № 9 розслідування хронічного професійного захворювання від 22.10.2007 року, ОСОБА_1 встановлено хронічне обструктивне захворювання легень першої ст.. (пиловий бронхіт першої ст.., емфізема легень першої ст…) ЛН першого-другого ст..
Відповідно до п. 16 Акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання професійне захворювання виникло за таких обставин: «Працюючи раніше з 20.11.1980р. по 27.03.1981р. та з 30.11.1982р. по 10.12.1984р. в РУ-3 «СхідГЗК» підземним машиністом скреперної лебідки і підземним гірничим майстром, ОСОБА_1 згідно доповнення до санітарно-гігієнічної характеристики його умов праці, підготовленого СЕС об`єкту з особливим режимом роботи смт. Смоліне Кіровоградської обл. за №202/11-01 від 27.04.2007 року, виконував роботи, що також характеризувались запиленістю повітря робочої зони, що перевищувала ГДК.».
В п.17 даного Акту зазначено, що причиною професійного захворювання є стаж роботи 11 років в умовах запиленості повітря робочої зони, що перевищувала ГДК – пил, що містить вільну SiO2 від 10 до 70% в концентраціях від 2,2 до 14,8 мг/м3 при ГДК – 2, 0 мг/м3.
Висновком МСЕК від 21.11.2007 року ОСОБА_1 первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням без встановлення групи інвалідності. 
При повторному огляді МСЕК від 19.01.2010 року ОСОБА_1 встановлено 30% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності – безстроково ( а.с. 13-;14;15;16).
У зв`язку з наявністю професійних захворювань позивач неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я (а.с. 20-23).
На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди відповідачем, через отримане професійне захворювання та втрату працездатності.
Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим. 
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як вбачається з п.17 даного Акту причиною професійного захворювання є стаж роботи 11 років з яких 4 роки 10 місяців на підприємстві відповідача, що перевищувала, в умовах запиленості повітря робочої зони, ГДК – пил, що містить вільну SiO2 від 10 до 70% в концентраціях від 2,2 до 14,8 мг/м3 при ГДК – 2, 0 мг/м3.
Отже, роботодавець ДП «Східний ГЗК» під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та важкої праці, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому душевних страждань, також виникло й з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.
Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Рішення суду першої інстанції оскаржується представником позивача лише в частині визначеного судом розміру компенсації моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги представника позивача, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, визначено без урахування роз`яснень викладених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 
Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер отриманого ним професійного захворювання, тривалість роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати професійної працездатності в розмірі 30%, відчуття позивачем задишки при незначному фізичному навантаженні, головний біль, підвищення артеріального тиску. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в її житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань, вважає що визначений судом першої інстанції розмір компенсації моральної шкоди слід змінити та збільшити з 60 000 грн. до 100 000 грн., що відповідно положення п.п.1,3 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду.
Посилання представника позивача, як приклад, на судові рішення у цивільних справах, які виникли з подібних правовідносин, а саме на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою стягнуто більшісуми компенсації моральної шкоди, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.
Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.
Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 30%, що безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в її житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди слід змінити та збільшити з 60 000 грн. до 100 000 грн., що відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації. 
Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.
Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави та збільшує цей розмірі з 599,40 грн. до 1000 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.
Крім того, з відповідача Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 1500 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (1000 грн. х 150%).
В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2021 року змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь   ОСОБА_1 з 60 000 грн. до 100 000 (сто тисяч) гривень.
Рішення  Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2021 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судового збору з 599,40 грн. до 1000 (одна тисяча ) гривень.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» за подання апеляційної скарги позивача на користь держави судовий збір у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 09 лютого 2022 року. 

Головуючий:

Судді: