ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 січня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/3028/21	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                                             суддів:  Чередниченка В.Є., Панченко О.М.,        
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  	 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській  області	
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 р. у справі №160/3028/21 	
за  позовом:	ОСОБА_1 	
до:  про: 	Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії  	

ВСТАНОВИВ:

25.02.2021р. ОСОБА_1 за допомогою поштового зв`язку звернувся до Дніпропетровського  окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити певні дії , судом першої інстанції позов зареєстровано 01.03.2021р.  /а.с. 1-4,17/.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2021р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження у справі  №160/3028/21  і справу призначено до судового розгляду / а.с. 19/.
Позивач, посилаючись у позовній заяві,  на те, що він суддя у відставці та з 29.10.2013р.  перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», чинного на час призначення. 06.03.2020 р. він звернувся до відповідача із заявою, щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 та довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №Б-с-482 від 03.03.2020р., яка видана Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, але відповідач листом за №0400-0322-8/61126 від 27.07.2020р. відмовив йому в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. У вересні 2020р. ним ця відмова відповідача була оскаржена до суду та рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.11.2020 справа № 160/10753/20 позов задоволено частково, визнано протиправними дії відповідача  щодо нездійснення йому перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно заяви від 06.03.2020р. на підставі довідки про суддівську винагороду № Б-с-482 від 03.03.2020р.,  визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №04000322-8/611 від 27.07.2020 26 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку довічного утримання судді у відставці, та зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату йому довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020р.  відповідно до довідки № Б-с-482 від 03.03.2020р. з урахуванням раніше виплачених сум. При цьому суд зазначив, що вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці саме з розрахунку 90 відсотків суддівської винагороди діючого судді не належать до задоволення через їх передчасність, оскільки в рішенні відповідача про відмову у здійсненні такого перерахунку, нейшлося про відсотковий розмір довічного грошового утримання ОСОБА_1 та будь-які обмеження граничного розміру, тобто, відповідачем не приймалось рішення з вказаного питання, а суд захищає тільки порушене право та не вирішує правовідносини на майбутнє. 23.02.2021р. позивачу стало відомо, що відповідач рішенням №912170139753 від 09.02.2021р. на виконання рішення суду провів перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.02.2020р., а не з 19.02.2020 року, як зазначено в рішенні суду та протиправно зменшив йому розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розміру 90 % суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України від 07.07.2010 № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» до 60% з 01.02.2021р.. Позивач вважає, що такі дії відповідача щодо зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розміру 90 % суддівської винагороди     до 60%, та прийняте ним рішення з цього питання, порушують його права та охоронювані законом інтереси, тому звернувся до суду з цим позовом і просив суд: визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розміру 90% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України № 2453-VІ від 07.07.2010р. «Про судоустрій і статус суддів» до 60% з 01.02.2021р. ; визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №912170139753 від 09.02.2021р.;         зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90% суддівської винагороди на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.11.2020р. у справі №160/10753/20, починаючи з 19.02.2020р., з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
Рішенням   Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2021р. у справі №160/3028/21 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровський області щодо зменшення ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розміру 90% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України № 2453-VІ від 07.07.2010р. «Про судоустрій і статус суддів» до 60% ; зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90% суддівської винагороди, починаючи з 19.02.2020р., з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання; в іншій частині позовних вимог  відмовлено / а.с. 40-45/.
Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції від 29.04.2021р., подав апеляційну скаргу /а.с. 52-55/, але ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021р. у справі №160/3028/21 цю апеляційну скаргу було повернуто заявнику апеляційної скарги / а.с. 64/.
Відповідачем було повторно подано апеляційну скаргу на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2021р. у справі №160/3028/21 / а.с. 70-89/ та матеріали цієї апеляційної скарги разом із матеріалами адміністративної справи №160/3028/, надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду 18.08.2021р. / а.с. 69/.
Відповідно до ухвали Верховного Суду від 10.08.2021р. у справі №160/3028/21 / а.с. 91-93/ Третім апеляційним адміністративним судом 19.08.2021р. було надіслано на адресу Верховного Суду матеріали адміністративної справи №№160/3028/21 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії / а.с. 132,147/. 
Постановою Верховного Суду від 15.09.2021р. у справі №160/3028/21 касаційну скаргу ГУ ПФУ в Дніпропетровській області задоволено, ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021р. у справі №160/3028/21 скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду / а.с. 139-146/.
Матеріали  адміністративної справи №160/3028/21надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду 06.10.2021р. / а.с. 151/. 
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.11.2021р. у справі №160/3028/21 апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Дніпропетровській  області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2021р. в адміністративній справі №160/3028/21 залишено без руху та заявнику апеляційної скарги надано строк для усунення зазначених судом недоліків апеляційної скарги /а.с. 154/.
У межах встановленого вищезазначеною ухвалою строку від заявника апеляційної скарги надійшла письмова заява щодо обставин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі / а.с. 157-165/ та ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 03.12.2021р. у справі №160/3028/21 заявнику апеляційної скарги поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито  апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Дніпропетровській  області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2021р. в адміністративній справі №160/3028/21 /а.с. 180/ і апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження призначено з 18.01.2022р. /а.с. 181/, про що судом було повідомлено учасників справи /а.с. 182-184/.
Відповідно до ч. 1 ст. 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Відповідач, посилаючись у апеляційній скарзі / а.с. 115-119/ на те, що  рішення суду першої інстанції у цій справі є передчасним, тому вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права , тому просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції від 29.04.2021р. у цій справі скасувати, та постановити у цій частині позовних вимог нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні цієї частини позовних вимог. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи та прийняте судом першої інстанції рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що позивач у справі – ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 ,    перебуває на обліку у відповідача та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» / а.с. 11/.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.11.2020р.  у справі № 160/10753/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо нездійснення ОСОБА_1  перерахунку  щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно заяви від 06.03.2020р. на підставі довідки про суддівську винагороду №Б-с-482 від 03.03.2020р., виданої Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №400-0322-8/61126 від 27.07.202р. про відмову ОСОБА_1 у перерахунку довічного утримання судді у відставці, зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020р. відповідно до довідки про суддівську винагороду №Б-с-482 від 03.03.2020р., виданої Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, з урахуванням раніше виплачених сум, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено, рішення суду набрало законної сили  / а.с. 6-10/.
На виконання вищезазначеного рішення суду ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийнято рішення №912170139753 від 09.02.2021р. / а.с. 12/, яким здійснено з 19.02.2020р. перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.11.2020р.  у справі № 160/10753/20.
З наданої суду ксерокопії вищезазначеного рішення / а.с. 12/ вбачається, що відповідачем під час здійснення перерахунку пенсії застосовано загальний процент розрахунку пенсії від заробітку – 60%.
Позивач про зміст вищезазначеного рішення відповідача дізнався 23.02.2021р і не погодившись із цим рішенням, оскільки вважає неправомірним зменшення відповідачем відсоткового показника щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розміру 90% до 60% суддівської винагороди при перерахунку з 01.02.2020р. щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці звернувся до суду з цим адміністративним позовом за захистом свого порушеного права і суд першої інстанції, приймаючи у цій справі рішення про  задоволення  адміністративного позову, яке є предметом апеляційного перегляду, зазначив, що позивач має право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 90% від розміру грошового утримання діючого на відповідній посаді судді, і виплата такого грошового утримання повинна здійснюватись без обмеження його граничного розміру, і саме із цими висновками суду першої інстанції не погоджується відповідач. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так положеннями ст. 126 Конституції України передбачено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується  Конституцією  і законами України.
Держава, відповідно до ст. 130 Конституцій України,  забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає  Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII  від 02.06.2016р. (далі - Закон №1402-VI).
Частиною 1 ст. 142  Закону №1402-VI, передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого  статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним  Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;
2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  (ч. 2 статті 142  цього ж Закону).
Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення №18-рп/2011 від 14.12.2011р.,  досліджуючи поняття щомісячне довічне грошове утримання судді вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У  рішенні Конституційного Суду України №3-рп/2013  від 03.06.2013 р. (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені  Конституцією  та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці, крім вищенаведених рішень,   знайшов своє продовження у  рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року, у абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини якого зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.
Частиною 3 ст. 142 Закону №1402-VIII передбачено, що  щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Положеннями ч. 4 та ч. 5 ст. 142 цього ж Закону  передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Базовий розмір посадового окладу судді, відповідно до ч. 3 ст. 135 Закону №1402-VIII,  становить:
1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
При цьому положеннями  Розділу ХІІ «Прикінцеві та  перехідні положення» Закону №1402-VIII серед іншого також були визначені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Так, положеннями п. 22 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим  Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017р. отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень  Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI  від 07.07.2010 р. (далі Закон № 2453-VI).
Відповідно до п. 23 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII, до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень  Закону №2453-VI  .
Законом України № 193-ІХ від 16.10.2019р. «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019р., було виключено зазначені вище п.п.22, 23 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII.
Відповідно до пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних» положень  Закону № 1402-VIII, розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у п.23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:
а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим  Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим  Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим  Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень  Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного  Закону.
Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020  від 18.02.2020р. року визнані такими, що не відповідають  Конституції України, положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень»  Закону № 1402-VIII зі змінами.
При цьому у п. 16,17 вищезазначеного рішення Конституційний Суд України  зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (п.4 ч.6  ст.126 Конституції України). Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини  Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 року № 10-рп/2013). Визначені  Конституцією  та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини  Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013).
Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесяти п`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному  Законом № 1402-VIII.
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
Також Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.
У зв`язку з викладеним,  Конституційний Суд України рішенням № 2-р/2020   від 18.02.2020р.  визнав неконституційним пункт 25 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII.
Враховуючи, що ст. 152 Конституції України  передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають  Конституції України  або якщо була порушена встановлена  Конституцією України  процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності, то з дня  ухвалення Конституційним Судом України рішення № 2-р/2020 від 18.02.2020р.   Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Тому колегія суддів вважає, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці,  має бути проведений з 19.02.2020 року - з наступного дня з дати  ухвалення Конституційним Судом України рішення № 2-р/2020 від 18.02.2020р., і він  обумовлений відновленням раніше порушених прав позивача, відповідно до  Закону № 1402-VIII, на підставі довідки  Дніпровського апеляційного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 23.03.2020р. №04.2/60/20.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ця справа підпадає під ознаки типової адміністративної справи № 620/1116/20, яка розглянута Верховним Судом 16.06.2020р., відтак висновки Верховного суду у цій справі підлягають врахуванню апеляційним судом.
Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи зробив обґрунтований висновок про те, що після визнання неконституційними положень пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII позивач, як суддя у відставці, набув право на перерахунок розміру його щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, які визначають розмір суддівської винагороди працюючого судді.
Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим посилання позивача та суду першої інстанції на те, що такий перерахунок має бути здійснений, виходячи з 86% від суддівської винагороди працюючого судді.
Здійснення  перерахунку грошового утримання судді у відставці передбачено ч. 4  статті 142 Закону №1402-VIII, відповідно до якої  у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Водночас, частиною третьою цієї статті визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
При цьому колегія суддів вважає необхідним зазначити, що вищезазначена норма закону не звужує зміст та об`єм  гарантій незалежності судді, у тому числі і судді у відставці.
Приймаючи до уваги, що вищевказана норма неконституційною не визнавалась, колегія суддів зазначає, що здійснення перерахунку грошового утримання судді у відставці, позивачу у справі,  в розмірі 90% від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом № 2453-VI, і до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми одного Закону, а не вибірково з різних законів, а тому  вважає, що задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання  в розмірі 90%, суд першої інстанції вибірково застосував норми різних законів, що свідчить про неправильне застосування ним норм матеріального права під час прийняття рішення у цій справі, що відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування такого рішення суду.
Так, враховуючи вищезазначене колегія суддів вважає, що позивач з 19.02.2020р. має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, такий перерахунок повинен здійснюватися виходячи з розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, який визначено  довідкою  про суддівську винагороду №Б-с-482 від 03.03.2020р., виданої Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, а розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача повинен бути визначений відповідно до ч. 3  статті 142 Закону №1402-VIII, що і було зроблено відповідачем виходячи із стажу позивача, як судді -25 років  9 місяців 28 днів,  і такий розмір складає саме 60% від суддівської винагороди.  
Відповідно до  статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», №40450/04, пункт 64).
Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), №21987/93, пункт 95).
При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі «Джорджевич проти Хорватії» (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, пункт 101; рішення у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» (Van Oosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів враховуючи положення ст. 242 КАС України,  приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо застосування 90% під час здійснення перерахунку  і виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, що є підставою для скасування рішення суду від 29.04.2021р. та задоволення апеляційної скарги.
Вирішуючи позовні вимог по суті, колегія суддів враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи та норми чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, що виникли між сторонами у справі,  вважає, що відповідач , як суб`єкт владних повноважень приймаючи рішення №912170139753 від 09.02.2021р. про перерахунок пенсії позивача у справі, яким серед іншого  визначено позивачу розмір довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60% суддівської винагороди працюючого судді, діяв у межах повноважень та спосіб визначений законодавством, а тому правові підстави для визнання протиправним та скасування такого рішення відсутні,  у зв`язку з чим позивачу у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311,315,317,321,322 КАС України, суд,- 

ПОСТАНОВИВ:
          
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській  області -  задовольнити.
Рішення Дніпропетровського  окружного адміністративного суду від 06.06.2021р. у справі №160/3028/21 -  скасувати. 
В позові ОСОБА_1   - відмовити.
Постанова  суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у строки та в порядку, які встановлені ст.ст. 329,331 КАС України.
                        
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко