Дата документу 16.02.2022 Справа № 335/5463/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 335/5463/2 Головуючий у 1 інстанції: Гашук К.В.
Провадження № 22-ц/807/537/22 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2022 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-ті особи: Товариство з додатковою відповідальністю «СК «Кредо», ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , 3-ті особи: ТДВ СК «Кредо», ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування позову зазначив, що 29.05.2020 приблизно о 20.20 год. сталась ДТП за участю автомобілів Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_1 , та ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 , та який належить йому - ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП було відкрито кримінальне провадження № 12020080050001759 за ч. 1 ст. 286 КК України, в рамках якого ОСОБА_1 було повідомлено про підозру, а згодом направлено обвинувальний акт до суду.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2020 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілим, на підставі ст. 46 КК України, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.05.2020 за № 12020080050001759, за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито.
Потерпілому ОСОБА_4 було відшкодовано моральну шкоду до розгляду кримінального провадження у суді, а питання щодо відшкодування матеріальної шкоди завданої автомобілю ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу, під час розгляду кримінального провадження не вирішувалось.

Вказував, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у страховика ТДВ СК «Кредо» відповідно до полісу АО/4430790 від 13.11.2019.
Згідно повного розрахунку шкоди, спричиненої ДТП, вартість відновлювального ремонту автомобілю ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 , складає 83 219,72 грн. Він отримав страхове відшкодування від ТДВ СК «Кредо» у розмірі 56 714,76 грн., з урахуванням зносу запчастин, що свідчить про те, що страхова компанія своє зобов`язання виконала у повному обсязі. Відповідач, у свою чергу, зобов`язаний компенсувати різницю між вартістю нових запчастин, які необхідно придбати для ремонту, і вартістю їх зношеної частини, яку відшкодувала страхова компанія, у розмірі 26 504,96 грн.

У жовтні 2020 року з метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу заяву про відшкодування недоплаченої шкоди, однак після тривалих перемовин, отримав відмову у її відшкодуванні. Крім того, та обставина, що протягом року автомобіль позивача перебуває у несправному стані, оскільки йому не вистачає коштів на ремонт, завдає йому моральних страждань, які він оцінює у розмірі 20000 грн.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просив стягнути зі ОСОБА_1 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 26 504,96 коп. та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 26 504 (двадцять шість тисяч п`ятсот чотири) гривні 96 (дев`яносто шість) копійок, у відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) гривень, а всього стягнути 31 504 (тридцять одну тисячу п`ятсот чотири) гривні 96 (дев`яносто шість) копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволення позову щодо майнових вимог та стягнення з нього 26 504,96 грн. і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні цієї частини позову відмовити.

Узагальненими доводами скарги відповідача є те, що він не може нести відповідальність в межах ліміту страхового відшкодування, оскільки в цій частині відповідальність покладається на страховика. Вважає, що судом не враховано, що фактичного відновлювального ремонту автомобілю позивача не відбулось, у разі здійснення чого ТДВ СК «Кредо» може переглянути розмір страхового відшкодування. 

Процесуальним порушенням апелянт зазначає те, що судом всупереч приписам статті 274 ЦПК України справа розглянута у спрощеному порядку за відсутності відповідного клопотання позивача та при наявності чотирьох учасників у цій справі та необхідності виклику свідків.
Відзиву на апеляційну скаргу стороною позивача не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
У відповідності до вимог ч. 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, до яких відповідно до ч. 6 статті 19 ЦПК України віднесені справи незначної складності та справи з ціною позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 29.05.2020, приблизно о 20:20 год., водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Михайла Гончаренка, рухаючись з боку пр. Соборного у напрямку вул. Перемоги у м. Запоріжжі. У цей же час, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ЗАЗ Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у салоні якого перебували пасажири ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , здійснював рух по вул. Перемоги у напрямку від вул. Сталеварів до вул. Михайла Гончаренка в м. Запоріжжя. Під час руху на регульованому світлофорним об`єктом перехресті вул. Михайла Гончаренка – вул. Перемоги в м. Запоріжжі, водій ОСОБА_1 , маючи об`єктивну можливість виявити світлофор, на якому для нього горів червоний сигнал, діючи в порушення вимог п.п. 8.7.3. е); 16.3. Правил дорожнього руху України керований ним автомобіль не зупинив, дорогу водієві ОСОБА_3 не надав, натомість продовжив рух на заборонений сигнал світлофора з метою виконання маневру лівого повороту, намагаючись виїхати на вул. Перемоги, внаслідок чого допустив зіткнення передньої бічної лівої частини керованого ним транспортного засобу із передньою лівою частиною автомобіля, який перебував під керуванням водія ОСОБА_3 .

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 9-596 від 21.07.2020 у даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п. 7.3. е), 16.3. Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди, та водій ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів шляхом виконання вимог п.п. 8.7.3. е), 16.3. Правил дорожнього руху України.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 728 від 13.07.2020, водію ОСОБА_3 були спричинені тілесні ушкодження, які кваліфікуються, як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, та легкі тілесні ушкодження.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2020 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілим, на підставі ст. 46 КК України, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.05.2020 за № 12020080050001759 за обвинуваченням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 України, закрито. Скасовано накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.06.2020 арешт на транспортний засіб – «Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та вирішено долю речових доказів.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , власником автомобіля «ЗАЗ Lanos», д.н.з. НОМЕР_2 , яким у момент ДТП керував ОСОБА_3 , є позивач ОСОБА_2 .
На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ СК «Кредо».

Згідно звіту № 122/20 від 15.07.2020 про визначення вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу, який складено оцінювачем ОСОБА_7 на підставі договору від 08.06.2020 на проведення незалежної експертної оцінки транспортного засобу, пошкодженого під час ДТП, який укладено із ТДВ «СК «Кредо», вартість відновлювального ремонту ТЗ ЗАЗ Lanos», д.н.з. НОМЕР_2 , після ДТП складає 83 219,72 грн.; вартість відновлювального ремонту ТЗ ЗАЗ Lanos», д.н.з. НОМЕР_2 , з врахуванням експлуатаційного зносу деталей, які підлягають заміні, складає 60 373, 19 грн., у тому числі 20 % ПДВ на запасні частини 3 658,43 грн.

20.10.2020 позивачу ОСОБА_2 ТДВ СК «Кредо» виплачене страхове відшкодування у сумі 56 714,76 грн. Тому останній в позові ставив питання щодо стягнення залишку непокритої страховим відшкодуванням суми у розмірі 26 504,96 коп. з винуватця ДТП ОСОБА_1 .
Задовольняючи позов в цій частині, суд першої інстанції виходив із того, що згідно зі статтею 1194 ЦК України винуватець ДТП має відшкодувати потерпілому різницю між розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Тому, з урахуванням вимог ст.. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхове відшкодування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якими страховим відшкодуванням покривається відновлювальний ремонт ТЗ з урахуванням зносу, суд відрахував із суми відновлювального ремонту, визначеної згідно із звітом № 122/20 від 15.07.2020р. у розмірі 83 219,72 грн., суму відновлювального ремонту з урахуванням зносу у розмірі 56 714,76 грн., а різницю стягнув з винуватця ДТП. 

В апеляційній скарзі відповідач, насамперед, зазначає про процесуальні порушення, допущені судом, а саме, розгляд справи всупереч вимогам статті 274 ЦПК України у спрощеному порядку, не звертаючи уваги на те, що про це не мається відповідного клопотання позивача, у справі приймають участь чотири учасника, а також наявна була необхідність виклику свідків. Також вважає, що суд безпідставно відмовив у витребуванні доказів щодо відновлювальних робіт автомобілю позивача та у допиті в якості свідка аварійного комісара – оцінювача ОСОБА_7 . 

Дослідивши вказані доводи скарги, колегія знаходить їх необґрунтованими, виходячи з такого.
При визначенні порядку розгляду справи судам слід керуватись ч. 3 статті 274 ЦПК України та враховувати наступні критерії: 1) ціна позову; 2) значення справи для сторін; 3) 
обраний позивачем спосіб стягнення; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі,чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 

Згідно з пунктом 1 ч. 1 статті 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, до яких відповідно до ч. 6 статті 19 ЦПК України віднесені справи незначної складності та справи з ціною позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до ч. 2 статті 277 ЦПК України, питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. 
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2021р. було відкрито провадження у цій справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи ( а.с. 24).

Призначаючи справу за правилами спрощеного провадження із викликом учасників в судове засідання, суд керувався положеннями п. 1 ч. 6 статті 19 ЦПК України, тобто за критеріями нескладності та малозначності. 

Колегія погоджується, що за ціною позову, у якому майнові вимоги становлять 26 504,96 грн., та моральне відшкодування визначено у розмірі 20 000 грн., справа відноситься до малозначних. Також вона не є складною, оскільки спірні правовідносини випливають з відшкодування шкоди, спричиненої ДТП, та страхування, відносно яких склалась стала судова практика, є постанови Пленуму ВСУ, ВССУ та правові позиції ВП ВС.

Отже, згідно з приписами частини 7 статті 277 ЦПК України суд самостійно, без клопотання позивача, міг визначити порядок спрощеного позовного провадження з викликом учасників в судове засідання. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач скористався своїм право заперечити проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні, навівши свої аргументи, у яких вказував на необхідність: з`ясування, чи відремонтований автомобіль позивача; належного формування позиції з приводу судової практики; витребування автомобілю від позивача для проведення експертизи.

Вирішуючи клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, суд в ухвалі від 28.09.2021р. визнав вказані доводи відповідача неналежним обґрунтуванням своїх заперечень проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні. Суд вказував, що розгляд справи визначено, хоча і в спрощеному позовному провадженні через малозначність справи та її нескладність, але з проведенням судових засідань та викликом учасників, тому судом будуть заслухані їх усні пояснення, а також вони не позбавлені можливості подати свої докази, у тому числі, заявити клопотання про проведення експертизи та інші ( а.с. 63).

Колегія не вбачає в цій частині процесуальних порушень з боку суду, та зазначає, що справа належить до нескладних та малозначних, а аргументи відповідача, що суд безпідставно розглянув її у спрощеному позовному провадженні є безпідставними, оскільки попри наявність трьох учасників справи, фактично зацікавленими у її розгляду були лише сторони, в той час як треті особи не подали навіть заяв по суті справи та до суду жодного разу не з`явились. 
Як слідує з матеріалів справи, відповідач скористався своїми процесуальними правами на заявлення у справі клопотань, які судом були вирішені ( а.с. 69-70). 

Що стосується перевірки оскаржуваного рішення в частині задоволення майнових вимог позивача та стягнення з відповідача на його користь неохопленої страховим відшкодуванням суми поновлювального ремонту автомобілю у розмірі 26 504,96 коп., то колегією встановлені такі обставини. 

Як убачається зі звіту № 122/20 від 15.07.2020, загальна вартість відновлювального ремонту належного позивачу на праві власності транспортного засобу становить 83 219,72 грн. Ця сума визначена без врахування фізичного зносу необхідних для ремонту деталей. Також визначена й сума відновлювального ремонту автомобілю з урахуванням фізичного зносу, яка становить 60 373,19 грн. ( а.с. 9).

Відповідач весь час наголошує на тому, що не було встановлено, чи відремонтовано фактично пошкоджений в ДТП автомобіль позивача, але позивач у позовній заяві зазначив, що станом на день подання позову 24.05.2021р. автомобіль не відремонтовано, що спричиняє йому моральні страждання ( а.с. 2). 

Зі звіту № 122/20 від 15.07.2020р. також вбачається, що до сум поновлювального ремонту був включений ПДВ у 20 % на запчастини у розмірі 3 658,43 грн., який був відрахований із суми поновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу – 60 373,19 грн., та страхове відшкодування було сплачено за вирахуванням суми ПДВ в розмірі 56 714,76 грн., оскільки перераховувалось безпосередньо потерпілому ОСОБА_2 . Що додатково свідчить про те, що відновлювального ремонту автомобілю ще не відбулось. 

Таке відшкодування страховиком розміру майнової шкоди відповідає приписам статті 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

       Судом також при вирішенні позову в цій частині враховано, що у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема в постанові від 22 квітня 2021 року у справі №759/7787/18 (провадження №61-10773св20), постанові від 21 липня 2021 року у справі №757/33065/18-ц (провадження №61-691св21), постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18).
Отже, суд правильно вказував, що, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків, завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. При цьому, таке є можливим і у випадку, коли ліміт відшкодування не вичерпано, 
але у страховика не настає відповідальність за певними витратами (зокрема, відшкодувати вартість деталей в повному обсягу, без урахування їх зносу). 

Між тим, визначаючи суму, яку винуватець в особі ОСОБА_1 має відшкодувати потерпілому ОСОБА_2 , суд не врахував того, що до цієї суми не може бути зарахований ПДВ, оскільки фактичного ремонту автомобілю ще не відбулось.

У постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 308/8358/15-ц (провадження № 61-5518св18) Верховним Судом зазначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ.

У цій справі, що наразі переглядається апеляційним судом, встановлено, що фактичного ремонту автомобілю проведено не було, як стверджує позивач, та зворотного матеріали справи не містять, а тому ПДВ, що нараховується на деталі, які підлягають заміні, не може бути предметом ані виплати страховика, ані відшкодуванням винуватця. 

Тому стягнута судом сума матеріальної шкоди з відповідача на користь позивача у цій справі підлягає зменшенню на значення ПДВ, що становить 3 658,43 грн. В такому разі сума до відшкодування становитиме: 26504,96 – 3658,43 = 22 846,51 грн. 

Зважаючи на вказані обставини, колегія визнає апеляційну скаргу частково обґрунтованою, тому відповідно до приписів п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України рішення суду в оскаржуваній частині слід змінити, зменшивши стягнуту суму матеріальної шкоди з 26 504,96 грн. до 22 846,51 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, колегія на підставі статті 141 ЦПК України відповідно до розміру вимог, у яких відмовлено позивачу, визначає судовий збір, який належить відповідачу до компенсації на стадії апеляційного провадження за рахунок держави, оскільки позивач за майновою вимогою звільнений від сплати судового збору, так як вона випливає з кримінального правопорушення. 

Так, відповідач оспорював вимогу майнового характеру на суму 26 504,96 грн., за подання апеляційної скарги на рішення суду в цій частині сплатив судовий збір в сумі – 1362 грн., а відмовлено в задоволенні частини стягнення на суму 3 658,43 грн., тому йому до компенсації належить сума судового збору: 3 658,43 х 1362 : 26 504,96 = 188 грн. 

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2021 року у цій справі в оскаржуваній частині змінити, зменшивши розмір стягнутої зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди з 26 504,96 грн. до 22 846,51 грн.
Компенсувати ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 188 грн. за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 16 лютого 2022 року.

Головуючий:                 Маловічко С.В.

Судді:         Гончар М.С.

               Подліянова Г.С.