ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 грудня 2021 року           справа №360/2986/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенко І.В., Міронова Г.М., при секретарі судового засідання Сізонов Є.С., за участю позивача   ОСОБА_1 , представника позивача – Хорошенюк О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника позивача Хорошенюк Оксани Вікторівни на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 р. у справі № 360/2986/19 (головуючий І інстанції Свергун І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції,-

                                                              У С Т А Н О В И В:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 10.09.2019, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції відмовлено повністю.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.05.2021 рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 скасовано, адміністративну справу № 360/2986/19 направлено на новий розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.
03.06.2021 зазначена адміністративна справа надійшла до Луганського окружного адміністративного суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями остання була передана для розгляду судді Свергун І.О.
Ухвалою суду від 08.06.2021 справу прийнято до провадження та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Позов мотивовано тим, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України та в період з 31 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО на території Луганської області на підставі наказів першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 25.07.2015 № 206, від 20.11.2015 № 324, від 09.12.2015 № 343, від 28.07.2017 № 213 дск, про що свідчать довідка від 01 листопада 2017 року № 39.
Всупереч вимог пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 2014 № 158 “Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету” відповідачем за період з липня 2014 року по грудень 2014 року позивачу не виплачувалась винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення.
З урахуванням положень пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 2014 № 158 “Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету” розмір винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 31.07.2014 по грудень 2014 року за розрахунком позивача складає 54625,67 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 31.07.2014 по 31.12.2014 в сумі 54625,67 грн.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 р. у справі № 360/2986/19 у задоволенні позову – відмовлено.  
Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
В судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач та представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.                                                                                 Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника позивача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), у період з 31.07.2014 по 31.12.2014 проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді начальника 1-го відділу управління оперативної служби ГУМВС України у Луганській області (том 1 арк. спр. 14).
Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Луганській області від 01.11.2017 № 39 про безпосередню участь особи в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України позивач дійсно брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення в період з 31.07.2014 по 07.11.2015, з 07.11.2015 по 21.07.2017. Підстава: накази першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 25.07.2015 № 206, від 20.11.2015 № 324, від 09.12.2015 № 343, від 28.07.2017 № 213 дск (том 1 арк. спр. 18).
Відповідно до довідки про грошове забезпечення по видам доходу за період проходження служби в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області від 29.07.2019 № 632/111/22-2019 (том 1 арк. спр. 66) позивачу нараховано грошове забезпечення: за 31 липня 2014 року в сумі 198,21 грн; за серпень 2014 року в сумі 6144,13 грн; за вересень 2014 року в сумі 10193,45 грн; за жовтень 2014 року в сумі 16630,99 грн; за листопад 2014 року в сумі 16574,29 грн; за грудень 2014 року в сумі 10249,46 грн; усього - 59990,51 грн.
Винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції згідно з довідкою Головного управління Національної поліції в Луганській області від 04.06.2019  № 542/111/22-2019 за спірний період позивачу не нараховувалась та не виплачувалось (том 1 арк. спр. 16).
Відповідно до довідки ЛК ГУМВС України у Луганській області від 23.07.2019 № 525/111/16-2019 дск ОСОБА_1 дійсно перебував у складі сил та засобів, які залучались та брали безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Луганської області з метою виконання службових (бойових) завдань, а саме: наказом Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 25.07.2015 № 206 був залучений з 31.07.2014; наказом Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 20.11.2015 № 324 вибув з 07.11.2015. Надати копії із зазначених наказів та рапорт керівника про залучення ОСОБА_1 до участі в антитерористичній операції на території Луганської області за період з 31.07.2014 по 31.12.2014 немає можливості через те, що у вищезазначених матеріалах указані працівники підрозділу, зведення відповідно до яких мають гриф обмеження доступу (том 1 арк. спр. 61).
Згідно з листом ЛК ГУМВС України у Луганській області від 04.09.2019 № 10/111/16-2019 рапорти відносно ОСОБА_1 за період липень 2014 – грудень 2014 про його безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області не складалися (том 1 арк. спр. 110).
Також згідно з листом ЛК ГУМВС України у Луганській області від 06.09.2021 № 1581/111/16-2021 рапорти відносно ОСОБА_1 за період липень 2014 – грудень 2014 про його безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області не складалися у зв`язку з тим, що він не виконував конкретні завдання штабу АТО та не брав фактичної участі в антитерористичній операції (том 2 арк. спр. 90).
Спірним у справі є наявність підстав для нарахування та виплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 31.07.2014 по 31.12.2014.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинм справи, колегія суддів зазначає наступне.
Законом “Про боротьбу з тероризмом” від 20 березня 2003 року № 638-VI  (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 638-VI) встановлено, що антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення злочинних діянь, здійснюваних з терористичною метою, звільнення заручників, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичного акту чи іншого злочину, здійснюваного з терористичною метою.
Згідно зі статтею 5  Закону № 638-VI  Міністерство внутрішніх справ України здійснює боротьбу з тероризмом шляхом запобігання, виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою, розслідування яких віднесене законодавством України до компетенції органів внутрішніх справ; надає Антитерористичному центру при Службі безпеки України необхідні сили і засоби; забезпечує їх ефективне використання під час проведення антитерористичних операцій.
Статтею 13 Закону № 638-VI визначено, що при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) суб`єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції, в порядку, визначеному згідно з Положенням, зазначеним у частині другій статті 12 цього Закону. Покриття витрат та відшкодування збитків, що виникли у зв`язку із проведенням антитерористичної операції, здійснюються згідно з законодавством. За рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб`єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Управління державної охорони України. Працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 “Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету” (що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 01.05.2014 виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.
Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 23.07.2014 № 719, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.08.2014 за №939/25716 “Про виплату винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України” (далі - Наказ №719), виплачувати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, починаючи з 01.05.2014, винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень у розрахунку на місяць. Обчислення цієї винагороди здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення або заробітної плати (у тому числі з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди), за останньою займаною штатною посадою на час участі в зазначених операціях і заходах.
Пунктом 2 Наказу № 719 визначено, що винагороду виплачувати за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників)), начальників органів внутрішніх справ.
Пунктом 1.5 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 №499 (далі - Інструкція № 499; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.
Згідно з пунктом 1.6 Інструкції № 499 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.
Пунктами 1, 3, 4 Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 03 лютого 2015 року № 123 “Про деякі питання відрядження до зони АТО”, передбачено, зокрема, начальникам головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, на залізницях, ДНДЕКЦ, ДДАІ, ДНДІ, ректорам вищих навчальних закладів, керівникам структурних підрозділів апарату МВС та підпорядкованих підрозділів під час підготовки наказів про відрядження до зони проведення антитерористичних операцій чітко визначати перелік завдань відповідно до зазначеного вище  Закону, що покладаються на відряджену особу або відряджаються на підконтрольну Україні територію для виконання завдань відповідно до покладених на особу функціональних обов`язків.
Начальникам головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, на залізницях, ДНДЕКЦ, ДДАІ, ДНДІ, ректорам вищих навчальних закладів, керівникам структурних підрозділів апарату МВС та підпорядкованих підрозділів до 05 числа надавати до ДФЗБО МВС списик осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій.
Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС визначено забезпечити нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу апарату Міністерства, головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, на залізницях, ДНДЕКЦ, ДДАІ, ДНДІ, ректорам вищих навчальних закладів та підпорядкованих МВС відповідно до наданих списків; виплату грошової винагороди здійснювати за наказами міністра внутрішніх справ або особи, яка його заміщує, начальників головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, на залізницях, ректорів вищих навчальних закладів на підставі вмотивованих рапортів керівників підрозділів, погоджених керівником або заступником керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, із зазначенням конкретних місць несення служби (населений пункт, блокпост) та бойових зіткнень.
Отже, винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах. Так, зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. В подальшому, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, ГУ МВС України в області видається відповідний наказ, який, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеної за безпосередню участь у проведенні АТО.
Суд зазначає, що військовослужбовець вважається таким, що бере безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов, як залучення до проведення АТО; перебування у підпорядкуванні (виконання завдань) керівництва штабу АТО; перебування у районі проведення АТО. Зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. Тобто винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах.
Судом установлено, що згідно з довідкою Головного управління Національної поліції в Луганській області від 01.11.2017 № 39 про безпосередню участь особи в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України позивач брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення в період з 31.07.2014 по 07.11.2015, з 07.11.2015 по 21.07.2017. Підстава: накази першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 25.07.2015 № 206, від 20.11.2015 № 324, від 09.12.2015 № 343, від 28.07.2017 № 213 дск.
За спірний період позивачу нараховано та сплачено грошове забезпечення.
Досліджені в ході судового розгляду справи докази підтверджують включення ОСОБА_1 до сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Луганської області. Військовослужбовці з числа включених до таких сил та засобів у подальшому можуть залучатися до проведення Антитерористичної операції.
Спірний період часу є загальним періодом, що визначає участь в проведенні антитерористичної операції. Накази АТЦ при СБУ про включення та виключення особи до (зі) складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, не свідчать про фактичну участь у заходах, про що йдеться у п. 2 наказу МВС України від 23.07.2014 № 719 та у п. 3 розділу 2 Порядку від 02.02.2015 № 48. Вищезазначені накази Антитерористичного Центру при Службі безпеки України підтверджують включення позивача до сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. Військовослужбовці з числа включених до таких сил та засобів у подальшому можуть залучатися до проведення Антитерористичної операції.
Аналогічна правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду від 01.08.2018 № 820/4770/16, від 20.12.2019 № 360/3453/16, від 24.01.2020 № 812/1487/17, від 24.04.2020 № 812/1511/17, від 24.09.2020 № 812/1060/18.
Посилання позивача на те, що він брав безпосередню участь в АТО з 31.07.2014 по 31.12.2014, суд вважає безпідставними, оскільки вказаний період часу є загальним періодом, що визначає участь позивача в проведенні антитерористичної операції.
Судом установлено, що позивачем до матеріалів справи не надано доказів, які б свідчили про його фактичну участь у проведенні антитерористичної операції у період з 31.07.2014 по 31.12.2014.
Натомість відповідачем до матеріалів справи додано докази відсутності підстав для нарахування та виплати позивачеві винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, зокрема, лист ЛК ГУМВС України у Луганській області від 06.09.2021 № 1581/111/16-2021, наданий на виконання ухвали суду, з якого слідує, що рапорти відносно ОСОБА_1 за період липень 2014 – грудень 2014 про його безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області не складалися у зв`язку з тим, що він не виконував конкретні завдання штабу АТО та не брав фактичної участі в антитерористичній операції. Виконання службових обов`язків в містах, які відносяться до зони проведення антитерористичної операції, не свідчать про виконання ОСОБА_1 конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні АТО (том 2 арк. спр. 90).
За наведених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичної операції за період з 31 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року на підставі лише самого факту перебування в зоні АТО є безпідставними.
Відповідно до частини першої  статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно частин першої-другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході судового розгляду справи доводи позивача не знайшли свого обґрунтування, натомість відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо ненарахування позивачеві за період з 31.07.2014 по 31.12.2014 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу представника позивача Хорошенюк Оксани Вікторівни на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 р. у справі № 360/2986/19 - залишити без задоволення.                                                                                  
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 р. у справі № 360/2986/19 - залишити без змін.                                                                                 
Повне судове рішення складено 23 грудня 2021 року.    
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                      І.В. Геращенко

                                                                                                              Г.М. Міронова