КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 753/23075/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7094/2021
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
07 грудня 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,
за участю секретаря судового засідання Паличика М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Капітал Джірінг» та адвоката Нужненка Юрія Івановича в інтересах публічного акціонерного товариства «Фідобанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Капітал Джірінг» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року у складі судді Коренюк А.М.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Капітал Джірінг»  про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення та зустрічним позовом публічного акціонерного товариства "Фідобанк", правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Капітал Джірінг» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни, ОСОБА_1 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій приватного нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, скасування нотаріальної дії, свідоцтва про право власності на нерухоме майно й визнання права власності на нерухоме майно, -
 
В С Т А Н О В И В :
 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення. 
 
Позов обґрунтовано тим, що 18 грудня 2015 року між ПАТ "Фідобанк" та ОСОБА_1   укладено договір банківського вкладу у сумі 130 000 дол. США на строк до 18 червня 2016 року, а 04 лютого 2016 між цими ж сторонами укладено другий договір банківського вкладу у сумі 170 000 дол. США на строк до 04 серпня 2016 року, загальна сума вкладів склала 300 000 дол. США. 
 
В забезпечення виконання зобов`язань за вказаними договорами між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 30 жовтня 2015 року, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Падалкою P.O., відповідно до умов якого банк (іпотекодавець) передав в іпотеку ОСОБА_1 (іпотекодержатель) нерухомість, а саме: нежитлове приміщення з № 1 по № 17, групи приміщень № 513 - салон краси (в літері А) , загальною площею 176,3 кв.м., розрашованого в будинку АДРЕСА_2 , що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.08.2007 року.
 
09 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. проведено перереєстрацію права власності іпотечного майна на ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки від 30 жовтня 2015 року.
 
Після набуття права власності на вказане майно, ОСОБА_1 стало відомо, що колишній його власник - ПАТ «Фідобанк» без будь-якої правової підстави розмістив відділення свого банку та його майно у нежитловому приміщення з № 1 по № 17, групи приміщень № 513 - салон краси (в літері А), загальною площею 176,3 кв.м., що в будинку АДРЕСА_2 , яке належить йому на праві власності. 
 
З указаних підстав на адресу банку направлено листа від 10 листопада 2016 року з пропозицією укласти договір оренди нежитлового приміщення або звільнити таке приміщення, проте отримав відповідь від банку про те, що банк не визнає право позивача на вказане нежитлове приміщення, відтак звільнити приміщення відмовився. Вважає, що своїми протиправними діями банк порушує право позивача на вільне користування майном, яке йому належить на праві приватної одноособової власності, й просить покласти на відповідача обов`язок усунути перешкоди позивачу у користуванні майном шляхом виселення такого відповідача із незаконно займаного ним приміщення, посилаючись на інститут права власності.
 
У листопаді 2017 року ПАТ «Фідобанк» звернувся у суд із зустрічним позовом до приватного нотаріуса КМНО Стрельченко О.В., Мітала А., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій приватного нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, скасування нотаріальної дії, свідоцтва про право власності на нерухоме майно й визнання права власності на  нерухоме майно.
 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18 грудня 2015 року між ПАТ "Фідобанк" та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу у сумі 130 000 дол. США на строк до 18 червня 2016 року, а 04 лютого 2016 між цими ж сторонами укладено другий договір банківського вкладу на суму 170 000 дол. США на строк до 04 серпня 2016 року, загальна сума вкладів склала 300 000 дол. США. 
 
30 жовтня 2015 року в забезпечення виконання зобов`язань за вказаними договорами між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Падалкою P.O., відповідно до умов якого банк (іпотекодавець) передав в іпотеку ОСОБА_1 (іпотекодержатель) нерухомість, а саме: нежитлове приміщення з № 1 по № 17, групи приміщень № 513 - салон краси (в літері А), загальною площею 176,3 кв.м., розташованого в будинку АДРЕСА_2 , що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.08.2007 року.
 
20 травня 2016 року Правлінням Національного банку України прийнято Постанову № 8 «Про віднесення ПАТ «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних», на підставі чого Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 783 від 20.05.2016 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк».
 
Тимчасову адміністрацію було запроваджено строком на один місяць з 20.05.2016 року по 19.06.2016 року, який згодом було продовжено до 19.07.2018 року.
 
Відповідно до протоколу від 10.06.2016 року засідання комісії з перевірки правочинів за кредитними операціями, вказаною комісією було виявлено договір іпотеки від 30 жовтня 2015 року, укладений з ОСОБА_1 , після дослідження якого комісія вирішила, що вказаний договір має всі ознаки, передбачені п. 5, 7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо визнання договору нікчемним.
 
16 червня 2016 року ПАТ «Фідобанк» було направлено ОСОБА_1 відповідне повідомлення щодо нікчемності правочину та застосовано наслідки нікчемного правочину з посиланням на п. 5, 7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а також 17 червня 2016 року на адресу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О. надіслано повідомлення про визнання договору іпотеки нікчемним відповідно до п. 5, 7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з прохання здійснити реєстраційні дії щодо зняття заборони відчуження державної реєстрації, припинення обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації, припинення іншого речового права (іпотеки) в Державному реєстрі речових прав на предмет іпотеки тощо. Проте нотаріус відмовив ПАТ «Фідобанк» у задоволенні його звернення, посилаючись на Закон України "Про нотаріат" та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
 
Після чого, 10 серпня 2016 року ПАТ «Фідобанк» отримав вимогу ОСОБА_1 про усунення порушення - повідомлення у порядку ст.ст. 35, 38 Закону України "Про іпотеку". У зазначеній вимозі ОСОБА_1 просив протягом 30 днів з моменту отримання вимоги виконати зобов`язання за депозитним вкладом 130 000 дол. США із роз`ясненням, що у разі невиконання претензії, він зверне стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України "Про іпотеку".
 
Згідно листа ОСОБА_1 від 10 листопада 2016 року ПАТ «Фідобанк» стало відомо, що ОСОБА_1 з 09 вересня 2016 року є власником предмета іпотеки, право власності на яке зареєстровано приватним нотаріусом КМНО Стрельченко О.В.
 
ПАТ «Фідобанк» вважає, що переєстрація нотаріусом права власності на предмет іпотеки з ПАТ «Фідобанк» на ОСОБА_1 є незаконною з тієї підстави, що вимога ОСОБА_1 не дотримана процедурою, визначеною ст.ст. 35, 38 Закону України «Про іпотеку», також не вирішено питання щодо вартості заставленого майна, не проведена оцінка такого майна.
 
Також, зважаючи на положення Закону України «Про систему гарантування вкладів» спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, й з урахуванням надісланого ПАТ «Фідобанк» повідомлення ОСОБА_1 про визнання банком договору іпотеки нікчемним й в силу вказаного закону такий договір є нікчемним, у зв`язку із чим просить визнати протиправними дії приватного нотаріуса КМНО Стрельченко О.В. щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно - предмету іпотеки за ОСОБА_1 , скасувати рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_1 , скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно - предмет іпотеки й визнати за ПАТ «Фідобанк» права власності на нерухоме майно.
 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Вирішено питання судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ПАТ "Фідобанк"  відмовлено.
 
В апеляційних скаргах  ТОВ «Фінансова компанія «Капітал Джірінг», посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, не врахування висновків Верховного Суду, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , зустрічний позов ПАТ «Фідобанк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Капітал Джірінг» задовольнити.
 
В обґрунтування скарги зазначено, що суд першої інстанції виніс рішення посилаючись на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2018 року, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року, проте у подальшому скасоване постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року та не враховано при цьому висновків Верховного Суду по справі №910/12294/16 від 11 квітня 2018 року.
 
Вказано, що в рамках справи №753/1738/18, що слухалась між тими ж сторонами щодо визнання нікчемного правочину - договору іпотеки від 30.10.2015 недійсним, судовим рішенням, що є остаточним, та не оскаржувалось сторонами встановлено, що висновки суду про те, що Договір іпотеки відповідає вимогам закону колегія суддів вважає помилковими. Таким чином, судом апеляційної інстанції у вказаній справі було досліджено та підтверджено нікчемність договору іпотеки від 30.10.2015, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Падалкою Р.О., відповідно до умов якого: банк (іпотекодавець) передав в іпотеку відповідачу (іпотекодержатель) нерухомість, а саме: нежитлове приміщення з № 1 по № 17, групи приміщень № 513 - салон краси (в літері А), загальною площею 176.3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .
 
Також зазначено, що за сталою судовою практикою, застосування наслідків нікчемності правочину відповідно до спеціального Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» має здійснюватись саме судом після перевірки нікчемного правочину на наявність ознак, передбачених ч. 3 ст. 38цього Закону.
 
У відзиві на апеляційну скаргу Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просить задовольнити апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Капітал Джірінг», рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01.03.2021 року скасувати, відмовивши у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Фідобанк» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення та задовольнити у повному обсязі зустрічний позов, заявлений ПАТ «Фідобанк».
 
В апеляційній скарзі адвокат Нужненко Ю.І. в інтересах ПАТ «Фідобанк» посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», незастосуванняст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01.03.2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити.
 
Вказано, що оскаржуваним рішенням визнано, що іпотекодержателем та нотаріусом дотримана  в цілому процедура задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмету іпотеки, в тому числі належність оцінки предмету іпотеки, яка проведена суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Ай ді груп». Разом з тим, на момент вчинення правочину щодо набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодавець - ПАТ «Фідобанк» знаходився в процедурі ліквідації, жодний суб`єкт оціночної діяльності, який визначений Фондом гарантування вкладів фізичних осіб не здійснював оцінки спірної нерухомості. Таким чином, перереєстрація нотаріусом права власності на предмет іпотеки з ПАТ «Фідобанк» на фізичною особу ОСОБА_1 здійснено з порушенням норм чинного законодавства.
 
Зазначено, що судом першої інстанції винесено рішення, яке не ґрунтується на всебічно з`ясованих обставинах, на які посилались сторони як на підставу своїх вимог та підтверджених відповідними доказами, оскільки в даній справі суд покладався на преюдиціальне значення обставин встановлених судовим рішенням, яке набуло законної сили у іншій справі, а саме у адміністративній справі №826/10790/16 про визнання протиправним та скасування рішення про фіксацію виявлених фактів нікчемності правочинів (договорів), а саме договору іпотеки від 30.10.2015 року та повідомлення №2-1-0-3-1/315-ВА від 16.06.2016 постановлено рішення, згідно якого рішення судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення зазначених вимог, - скасовані, а провадження у справі закрито.
 
Під час апеляційного провадження справи, ухвалою суду від 02.11.2021року замінено ПАТ «Фідобанк» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Капітал Джірінг».
 
Колегія суддів, заслухавши представників ТОВ «Фінансова компанія «Капітал Джірінг», які підтримали апеляційні скарги, представника Фонду, який вважав апеляційні скарги такими, що підлягають задоволенню,  адвоката  Хоменка В.О. представника ОСОБА_1 , який просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, приходить до наступного.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
 
За приписами статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Як убачається з матеріалів справи, 18 грудня 2015 року та 04 лютого 2016 року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 було укладено договори банківського вкладу, відповідно до яких ОСОБА_1 передав, а ПАТ «Фідобанк» прийняв грошові кошти у сумі 130 000 доларів США на строк до 18 червня 2016 року та у сумі 170 000 доларів США на строк до 04 серпня 2016 року. Відповідно, загальна сума вкладів 300 000 доларів США.
 
Встановлено,  що в  забезпечення виконання зобов`язань за вказаними договорами, між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 30 жовтня 2015 року, з наступними змінами до нього від 30 жовтня 2015року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р.О., відповідно до умов якого банк (іпотекодавець) передав в іпотеку ОСОБА_1    (іпотекодержатель) нерухомість, а саме: нежитлове приміщення з № 1 по № 17, групи приміщень № 513 - салон краси (в літері А), загальною площею 176,3 кв.м., розташованого  за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 1 - 9, 10 - 11, 12 - 13 т.1).
 
20 травня 2016 року Правлінням Національного банку України прийнято Постанову № 8 «Про віднесення ПАТ «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних», на підставі чого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 783 від 20.05.2016 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк». Тимчасову адміністрацію було запроваджено строком на один місяць з 20.05.2016 року по 19.06.2016 року, який згодом було продовжено до 19.07.2018 року.
 
09 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. проведено перереєстрацію права власності іпотечного майна на ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки від 30 жовтня 2015 року й ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - предмет іпотеки - нежитлове приміщення з № 1 по № 17, групи приміщень № 513 - салон краси (в літері А), загальною площею 176,3 кв.м.,  розташованого в будинку АДРЕСА_2 .
 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, керуючись рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 січня 2018 року, яким скасовано рішення та повідомлення  від 16 червня 2016 року № 2-1-0-3-1/315-ВА Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Фідобанк» Коваленка О.В. щодо нікчемності договору іпотеки, а тому на підставі положень ч.4 ст. 82 ЦПК України вважав доведеним законність набуття ОСОБА_1   права власності на іпотечне майно, а  також дотримання процедури та порядку звернення стягнення на іпотечне майно.
 
Між тим, з такими висновками районного суду погодитися неможливо, остільки вони не відповідають дійсним обставинам справи  та долученим до справи доказам.
 
Так, як убачається зі справи, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 січня 2018року у справі № 826/10790/16 за позовом ОСОБА_1 до  Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду  від 24 червня 2020року, скасовано рішення та повідомлення  від 16 червня 2016року № 2-1-0-3-1/315-ВА Уповноваженої особи Фонду  гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Фідобанк» Коваленка О.В. (а.с.207-213 т.2).
Разом з тим, районний суд залишив поза увагою та не дав належної оцінки у судовому рішенні змісту долученої до справи постанови  Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року, відповідно до якої рішення суду першої та апеляційної інстанції скасовано й провадження у справі № 826/10790/16 закрито (а.с.3-8 т.3).
 
Отже, зазначені обставини не давали правових підстав до застосування по справі  положень ст. 82 ч.4 ЦПК України й визнання факту набуття ОСОБА_1 права власності на іпотечне майно у законний спосіб.
 
Окрім цього, підлягає до врахування й наступне.
 
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, банками, НБУ регулюються Законом України № 4452-V1 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі Закон України № 4452-V1) Цим Законом визначені повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і їх ліквідації.
 
Частиною першою статті 3 Закону України № 4452-V1  визначено, що Фонд є установою, яка виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.
 
Згідно з частиною першою статті 34 Закону України № 4452-V1  Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.
 
Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду гарантування вкладів фізичних осіб уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно (частина третя статті 34 цього Закону).
 
Відповідно до частини п`ятої статті 34 Закону України № 4452-V1  під час тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та вживати дії, передбачені планом врегулювання.
 
В силу приписів частин першої та другої статті 36 Закону України № 4452-V1 з дня початку процедури виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.
На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності уповноваженій особі Фонду і діють у визначених нею межах та порядку.
 
 Частиною другою статті 38 цього Закону передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Наслідки нікчемності правочину настають для сторін у силу вимог закону.
 
Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб діє від імені банку в межах повноважень Фонду (частина третя статті 37 Закону України № 4452-V1 ).
 
Встановлено, що наказом Уповноваженої особи №32 від 25.05.2016 року «Про організацію заходів щодо перевірки договорів» і наказом №67 від 06.06.2016 «Щодо внесення змін до наказу ПАТ «Фідобанк» №32 від 25.05.2016» створено комісію щодо перевірки договорів на предмет виявлення договорів що мають ознаки нікчемності в розумінні ст. 36 Закону України № 4452-V1.
 
Згідно протоколу від 10.06.2016 року засідання комісії з перевірки правочинів за кредитними операціями, вказаною комісією було виявлено договір іпотеки від 30 жовтня 2015 року, укладений з ОСОБА_1 , після дослідження якого комісія вирішила, що вказаний договір має всі ознаки, передбачені п. 5, 7 ч.3 ст.38 Закону України № 4452-V1 - позивач уклав правочин, умови якого передбачають передачу майна з метою надання окремим кредиторам переваг, прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. щодо визнання такого договору нікчемним.
 
На підставі зазначеного протоколу видано наказ №124 від 15.06.2016 року «Щодо заходів про визнання в ПАТ «Фідобанк» договорів іпотеки нікчемними з результатами перевірки».
 
Зокрема, під час перевірки виявлено, що при укладанні та виконанні зазначеного іпотечного договору допущені порушення законодавства та встановлено, що указаний договір іпотеки підпадає під ознаки нікчемності відповідно до ст. 38 Закону України № 4452-V1, а саме п.7 ч. 3 ст. 38 Закону України № 4452-V1, -  банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, при тримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання  грошових сум у порядку  іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки та банківську діяльність».
 
Таким чином, за умовами договору іпотеки ПАТ «Фідобанк» узяв на себе зобов`язання (іпотеку), якою забезпечив не кредитну операцію (депозитний вклад), що свідчить про ознаки нікчемності  укладеного правочину.
 
Відповідно до  п.3.3 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» до кредитних відноситься розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. 
 
Згідно ст.49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» до кредитних операцій відносяться операції, зазначені у п.3 ч.3 ст.47 цього Закону, а також : 1) здійснення операцій на ринках капіталу від свого імені;
 
2) надання гарантій і поручительств та інших зобов`язань від третіх осіб, які передбачають їх виконання у грошовій формі;
 
3) придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів (факторинг);
 
4) лізинг.
 
Залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб до кредитних операцій Законом не віднесено (п.1 ч.3 ст.47 Закону).
 
Отже, в силу п.5 ч.3 ст.38 Закону України зобов`язання банку у вигляді іпотеки, як різновиду застави в забезпечення виконання  депозитного договору фізичної особи є таким, що містить ознаки нікчемності.
 
Відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Таким правочин  є нікчемним з моменту укладення на підставі частини другої ст.215 ЦК України  та частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
 
Наслідки нікчемності правочину також настають  для сторін в силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи  Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.
 
Зазначене узгоджується  з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018року у справі № 910/12294/16, від 16 травня 2018року у справі № 910/24198/16, від 13 березня 2019року у справі №636/99/17-ц та від 04 червня 2019року у справі № 916/3156/17.
 
 Згідно з п.3 ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користування іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право у разі  невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
 
Разом з тим, нормами цивільного законодавства не передбачено укладення договорів для забезпечення виконання зобов`язань за договорами банківського вкладу або банківського рахунку.
 
Іпотекою може бути забезпечено виконання  дійсного зобов`язання  або задоволення вимоги, що може виникнути в майбутньому на підставі основного договору, на забезпечення якого укладено договір наступної іпотеки, який невід`ємно пов`язаний з ним, остільки має похідних характер від основного зобов`язання.
 
Договори банківського вкладу, укладені між банком на ОСОБА_1 від 04.08.2015 року та 18.12.2015року є публічними, проте ОСОБА_1 шляхом укладення договору іпотеки було надано перевагу, остільки запропоновано  лише безпосередньо йому вчинення вказаного правочину, як спосіб забезпечення виконання зобов`язань за договорами банківського вкладу, що не пропонувалося невизначеному колу осіб - іншим клієнтам ПАТ «Фідобанк».
 
Отже, умови договору іпотеки передбачають окремі переваги (пільги) перед іншими кредиторами, що суперечить п.7 ч.3 ст.38 Закону України №4452-V1.
 
За таких обставин, спірні правочини: договір іпотеки з наступними змінами до нього, є нікчемними, а тому не створюють жодних юридичних наслідків.
 
Отже, право власності на спірне нерухоме майно ОСОБА_1 набув у незаконний спосіб.
 
Разом з тим, визнання нікчемного правочину недійсним не є ефективним способом захисту прав, остільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним в силу закону.
 
Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 року у справі № 916/3156/17.   
 
Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.
 
Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.
 
Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
 
Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).
 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.
 
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України № 1952 (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
 
Зміст зазначеної правової норми переконливо свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.
 
При цьому з метою ефективного захисту порушених прав уточнено, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
 
Крім того, суд враховує, що  згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", згідно з яким судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому    Законом України    "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом.
 
Таким чином, колегія суддів  вважає, що банк   обрав належний спосіб захисту, тому погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав  з одночасним визнання за банком, правонаступником якого є ТОВ «ФК «Капітал Джірінг», права власності на нежитлове приміщення  є  ефективним способом захисту. 
 
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30.06.2020року у справі № 922/3130/19, від 23.06.2020року  справі № 905/633/19, від 23.06.2020 року у справі № 922/2589/19, від 23.06.2020року у справі № 906/516/19 та в силу  положень ч.4 ст.263 ЦПК України є обов`язковими для застосування.
 
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, місцевий  суд дійшов передчасного висновку про необґрунтованість позовних вимог.
 
Колегія суддів враховує і ту обставину, що ОСОБА_1 , задовольнивши свої вимоги за вкладами шляхом набуття власності на іпотечне майно, одночасно на підставі  рішення Окружного адміністративного суду від 15.06.2020року набув права  на відшкодування коштів за вкладами, гарантованих державою, що указує на подвійне стягнення  (а.с.34-38 т.4).
 
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
 
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
 
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
 
Згідно ст.392 ЦК України,  власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує її право власності.  
 
Позов про визнання права власності у порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України пред`являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами.
 
Враховуючи те, що між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 існував договір, який хоча і є нікчемним, проте з урахуванням вимог ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  колегія суддів вважає, що належним способом захисту майнових прав ПАТ «Фідобанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» є саме визнання права власності на спірне майно, а не витребування майна з чужого незаконного володіння, як указав районний суд у оскаржуваному рішенні.
 
Вирішуючи заявлений по справі спір, районний суд неповно з`ясував обставини справи, що призвело до порушення норм  процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права.
 
За наведених підстав оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове судове рішення про відмову у позові ОСОБА_1 та задоволення заявленого по справі зустрічного позову у повному обсязі.  
 
 При цьому, колегія суддів враховує і ту обставину, що іпотечним майном є нежилі приміщення  з № 1 по № 17, групи приміщень № 513 - салон краси (в літері А), розташоване за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер нерухомого майна - 763155980000, а  згідно  укладеного між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» договору  купівлі-продажу майнових прав,  ТОВ « ФК «Капітал Джірінг» передано  майнові права щодо  нерухомого майна: нежилі приміщення  з № 1 по № 17, групи приміщень № 513 - салон краси загальною площею 176,3 кв.м., розташованого  за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна - 763155980000 (а.с.120,121 т.3).
 
Отже, має місце різниця у описі об`єкта зі спірним договором іпотеки в тому, що  фраза (в літері А) стоїть у різних кінцях речення (всередині та наприкінці). Між тим, колегія суддів враховує, що майнові права на спірне майно придбано за результатами електронних торгів, проведених Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на стадії ліквідації ПАТ «Фідобанк» з описом лоту у Протоколі торгів, у якому стисло викладається інформація про лот, за наслідками проведення яких і було визнано переможцем торгів ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» та укладено договір купівлі-продажу.
 
Проте Ідентифікатор придбаного та іпотечного майна:  763155980000 є єдиним та не може бути змінений під час будь-яких реєстраційних дій, дійсність проведених торгів не оспорено та докази про те, що заявлені об`єкти нерухомого майна є різними, до справи не долучено.
 
Зазначені обставини свідчать про ідентичність майна, що є предметом спору, з майном, майнові права на яке було відчужено за наслідками проведення електронних торгів на користь ТОВ «ФК «Капітал Джірінг», а тому і підлягає витребуванню на користь правонаступника банку саме спірне майно: нежилі приміщення  з № 1 по № 17, групи приміщень № 513 - салон краси (в літері А), загальною площею 176,3 кв.м., розташоване  за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна - 763155980000.
 
За наведених підстав, підлягають визнанню протиправними дії приватного нотаріуса КМНО Стрельченко О.В. щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно - предмету іпотеки за ОСОБА_1 й скасуванню рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_1 , скасуванню свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно - предмет іпотеки й визнанню за ПАТ «Фідобанк», правонаступником якого є  ТОВ «ФК «Капітал Джірінг»  права власності на нерухоме майно.
 
 Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В : 
 
Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Капітал Джірінг» та адвоката Нужненка Юрія Івановича в інтересах публічного акціонерного товариства «Фідобанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Капітал Джірінг» - задовольнити.
 
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову  ОСОБА_1  про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення - відмовити.
 
Зустрічний позов публічного акціонерного товариства "Фідобанк", правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Капітал Джірінг» - задовольнити.
 
Визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 31312570 від 09.09.2016 року та внесенню записів за даними рішеннями до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
 
Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень         № 31312570 від 09.09.2016 року та внесенню записів за даними рішеннями до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
 
Скасувати державну реєстрацію прав на нерухоме майно: нежитлове приміщення з № 1 (один) по № 17 (сімнадцять), групи приміщень № 513 - салон краси (в літері А), загальною площею 176,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , що відбулася на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 31312570 від 09.09.2016року.
 
Скасувати Свідоцтво про право власності ОСОБА_1 (тимчасова посвідка на постійне проживання тип РА код держави - UKR посвідка НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 ) на нежитлове приміщення з № 1 (один) по № 17 (сімнадцять), групи приміщень № 513 - салон краси (в літері А), загальною площею 176,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .
 
Визнати за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Капітал Джірінг»  право власності на нежитлове приміщення з № 1 (один) по № 17 (сімнадцять), групи приміщень № 513 - салон краси (в літері А), загальною площею 176,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                             
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 24 грудня 2021  року.

Суддя-доповідач: 

Судді: