УХВАЛА

14 лютого 2022 року 
м. Київ
справа № 280/6915/20
адміністративне провадження № К/990/3708/22  
Суддя Верховного Суду  у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е., 
перевіривши касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року 
у справі № 280/6915/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду із    позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просила:
- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо обмеження виплати позивачу суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки та з відрахуванням обов`язкових платежів та податків) із застуванням статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області провести перерахунок суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до  статті 130 Конституції України  та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус судців», та виплатити позивачу недоотриману частину суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки).
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду 18 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2021  року, позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо виплати судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з  18  квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно в обмеженому розмірі згідно зі  статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».
Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на користь судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_1 нараховану, але не доплачену суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) в розмірі 223257 (двісті двадцять три тисячі двісті п`ятдесят сім) гривень 77 копійок, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідачем подано касаційну скаргу до Верховного Суду.
Проте, ухвалою Верховного Суду 28 грудня 2021 року касаційну скаргу повернуто скаржнику у зв`язку із підписанням її особою, право якої на вчинення таких дій не підтверджено у встановленому законом порядку.
25 січня 2022 року касаційна скарга повторно надійшла до Верховного Суду.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у    подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у    постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Так, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, а також зазначити, в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або    зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити відповідні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в    обґрунтування своєї позиції.
У тексті касаційної скарги заявник указує, що підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі є пункти 1, 4 частини 4 статті 328 КАС України.
Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій під час розгляду справи не враховано висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 03 березня 2021 року у справі №340/1916/90 та, як наслідок, не застосовано положення бюджетного законодавства, не встановлено правового статусу Державної судової адміністрації України, не встановлено обставини, які підлягають встановленню та доказуванню, не встановлено правомірність обраного позивачем такого чи іншого способу захисту його інтересів в аналогічних справах, внаслідок чого судами без повного з`ясування обставин у справі та вивчення доказів по справі прийнято незаконні та  необґрунтовані судові рішення. 
Вказані доводи відповідача свідчать про довільне та вибіркове тлумачення Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області постанови Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі №340/1916/20 та не підтверджують, що викладені ним висновки не враховані судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні постанови.
Окрім того, такі доводи скаржника спростовуються тим, що у текстах рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року, містяться посилання на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі №340/1916/20.
Також скаржник вказує, що судом апеляційної інстанції до спірних правовідносин застосовано положення частини 1 статті 372 КАС України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у  постановах від 29 липня 2021 року у справі №340/1727/20, від 28 липня 2021 року у справі №340/1901/20, від 28 липня 2021 року у справі №160/6740/20, відносно того, що судові рішення на користь суддів виконуються за рахунок бюджетної програми для забезпечення виконання судових рішень - КПКВК 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів", шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів із вказаної  бюджетної програми.
Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328  КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Суд відхиляє доводи скаржника щодо наявності підстави для касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини четвертої  статті 328 КАС України, оскільки скаржником не обґрунтовано подібності правовідносин у справах №340/1727/20, №340/1901/20, №160/6740/20, на які він посилається, з цією справою.
Посилання скаржника на неправильне застосування (незастосування) судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин положень, які підлягали застосуванню - статей 19, 152 Конституції України, статті 91 Закону України "Про Конституційний суд України", статей 23, 51 Бюджетного кодексу України, статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", неправильне тлумачення положення статті 130 Конституції України; а також ненадання мотивованої оцінки доводам з приводу невідповідності висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи та можливості виконання судових рішень виключно за рахунок бюджетної програми , передбаченої для виконання рішень суду на користь суддів та працівників апарату суду, не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 4 статті 328 КАС України та не містить підстав, передбачених частинами 2 та 3 статті 353 КАС України. 
У разі такого посилання необхідно навести порушені судами норми процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи в сукупності з обґрунтуванням підстав, передбачених частинами 2 та 3 статті 353 КАС України. 
Отже, необхідно зазначити підставу, визначену частинами 2 та 3 статті 353 КАС України, а також обґрунтувати наявність порушення процедури розгляду справи, передбаченої частиною 2 статті 353 КАС України.
Водночас, в порушення зазначених вимог, скаржником не обґрунтовано наявності підстав, визначених частиною 2 статті 353 КАС України, для касаційного оскарження судових рішень.
Решта доводів касаційної скарги щодо наявності підстав касаційного оскарження наведено без взаємозв`язку із підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині 4 статті 328 КАС України.
З урахуванням змін до КАС України, внесених  Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Фактично доводи касаційної скарги зводяться до викладу фактичних обставин справи, цитування норм законодавства, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.
Враховуючи, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, клопотання про відстрочення сплати судового збору суд не вирішує.
Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в  Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від  18  червня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від  24  листопада 2021 року у справі № 280/6915/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до  суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного  Суду                                                                            В. Е. Мацедонська