ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 січня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 340/3983/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: 
                                        судді-доповідача  Чумака С.Ю.,
                                              суддів:  Шальєвої В.А., Юрко І.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Агро-Україна»

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року в адміністративній справі № 340/3983/20 (суддя І інстанції – Момонт Г.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Агро-Україна» до Управління Укртрансбезпеки в Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 15 вересня 2020 року № 207248 про застосування адміністративно-господарського штрафу, винесену заступником начальника Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області Кукуленком О.В. щодо позивача.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при здійсненні зважування транспортного засобу з сипучим вантажем, який змінює розподіл навантажень на осі транспортного засобу в русі, результати вимірювання, здійсненні посадовими особами відповідача, на думку позивача, не можна вважати достовірними, оскільки такі вимірювання виконанні без застосування відповідної Методики, яка б враховувала особливості вантажу, що свідчить про неможливість встановлення достовірного та точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з відповідним сипучим вантажем. Крім того, вважає, що розгляд справи про порушення можливий у відсутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання лише у разі належного його сповіщення (розписка чи рекомендований лист з повідомленням), проте, про час і місце розгляду справи позивач дізнався лише 18.09.2020, отримавши засобами поштового зв`язку відповідне повідомлення, у зв`язку з чим процедуру оформлення результатів перевірки не дотримано. Так, на його думку, оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень зазначеним вище критеріям не відповідає, а відтак підлягає скасуванню.  

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ
17 липня 2020 року о 17:59 год. посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області на підставі направлення на рейдову перевірку від 10.07.2020 № 026432 на автодорозі М-28 «Одеса-Південний» 40    км проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та за результатами габаритно-вагового контролю встановлено, що транспортним засобом MAN TGX 18440, номерний знак НОМЕР_1 , з причепом KOGEL SNCO 24Р90, номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , допущено перевищення законодавчо встановлених габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, внаслідок чого складено довідку № 0004567 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 17.07.2020 (а.с.19, 57), акт № 028867 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 17.07.2020 (а.с. 18, 56), акт № 240255 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 17.07.2020 (а.с. 17, 55).
За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу від 17.07.2020 № 207248 на підставі абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» з позивача стягнуто адміністративно-господарський штраф у сумі 34    000 грн (а.с. 8, 53). 
Не погодившись з постановою, вважаючи її необґрунтованою, протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до товарно-транспортної накладної від 16.07.2020 № 786197, посилання на яку міститься в акті від 17.07.2020 № 240255, автоперевізником вантажу є ТОВ    «Компанія Агро-Україна». Натомість, акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом складається за фактом порушення відповідно до форми, затвердженої Порядком № 1567 та не передбачає відображення відомостей про перевізника, зазначенню підлягають дані про власника транспортного засобу. Однак, за наявними у відповідача матеріалами справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт (товарно-транспортна накладна від 16.07.2020 № 786197), відповідачем правильно встановлено автоперевізника – ТОВ    «Компанія Агро-Україна». Таким чином, відповідачем правомірно винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 15.09.2020    № 27248, якою з позивача стягнуто адміністративно-господарський штраф у сумі 34    000 грн. Крім того, з огляду на виключення п. 19 Порядку № 879, наявність у терміні «вимірювання» посилання на методику, затверджену спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, не розцінювалася судом як наявність у відповідача обов`язку під час здійснення габаритно-вагового контролю керуватися методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Окрім того, суд врахував, що здійснення габаритно-вагового контролю проведено за допомогою автоматичного приладу для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь 030T-AS2-PWIA, який згідно зі свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, чинного до 22.04.2021, відповідає вимогам встановленим чинним законодавством. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 15.09.2020    № 207248 про застосування адміністративно-господарського штрафу задоволенню не підлягає, оскільки оскаржена постанова винесена відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Відповідно до    статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про дорожній рух» (далі – Закон № 3353-ХІІ), Законом України «Про автомобільний транспорт» (далі – Закон № 2344-ІІІ), Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі – Порядок № 1567). 

Відповідно до частини першої статті 29 Закону України «Про дорожній рух», до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.
Згідно зі   статтею 6 Закону № 2344-ІІІ   реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Пунктом 1 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103   (далі – Положення № 103) передбачено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Положення № 103 основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі – автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті.
Згідно з підпунктом 2 та 29 пунктом 5 Положення № 103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; у випадках, передбачених   законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.
Отже, відповідачу надано право здійснювати державний контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства щодо габаритно-вагових стандартів транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі – суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено Порядком № 1567, відповідно до пунктів 2, 3, 4 якого державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі – транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Частинами 14, 17   статті 6 Закону № 2344-III   передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
За визначенням, наведеним в абзаці 54   статті 1 Закону № 2344-III, рейдова перевірка (перевірка на дорозі) – перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).
Пунктами 12, 14 Порядку № 1567 передбачено, що рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.
Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Відповідно до пункту 16 Порядку № 1567 під час рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.

Частиною третьою статті 48 Закону № 2344-III встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до частини першої статті 29 Закону № 3353 до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

За приписами частини другої статті 29 Закону № 3353 з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 22.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.
Як встановлено під час судового розгляду 21.01.2020 позивачем при здійсненні перевезення транспортним засобом марки МАN TGX 18440, номерний знак НОМЕР_1 з причепом KOGEL SNCO 24Р90, номерний знак НОМЕР_2 допущено перевищення вагових параметрів на здвоєну вісь, а саме  42,285 т, навантаження на осі: 1) 7,23 т; 2) 15,495    т; 3) 6,86 т; 4) 6,34 т; 5) 6,36 т (а.с. 19-21, 57-59), тобто виявлено перевищення вагових норм на одиночну вісь, яке становить понад 20%, при нормативно допустимій 44 т. Дозвіл відповідно до ст. 48 Закону «Про автомобільний транспорт», що дає право на рух автодорогами України з перевищенням встановлених законодавством нормативно-вагових параметрів від 5% до 10 %, відсутній.
Відповідно до статті ст. 33 Закону України   «Про автомобільні дороги»    від 08.09.2005 № 2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Так, згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених   постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги   4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною   22   м (для маршрутних транспортних засобів   25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів   понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах   до 46 т), навантаження на одиночну вісь   11 т (для автобусів, тролейбусів   11,5 т), здвоєні осі   16 т, строєні   22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь   11 т, здвоєні осі   18 т, строєні   24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.   Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі – понад 16 т, строєні осі – понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів – навантаження на одиночну вісь – понад 11 т, здвоєні осі – понад 18 т, строєні осі – понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах – понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Проаналізувавши зазначені вище норми чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними:
- перевезення неподільного вантажу допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі;
- перевезення подільного вантажу не допускається взагалі.
За змістом товарно-транспортної накладної від 16.07.2020 № 786197 (а.с. 21) позивач перевозив вантаж (ячмінь), який за своїм характером є подільним, тобто може при завантаженні бути поділений на окремі частки без втрати або пошкодженні його властивостей, а тому перевезення такого вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху заборонено. 
Головна мета такої заборони – збереження автомобільних доріг та попередження їх передчасного руйнування. Внаслідок цього й встановлено заборону з перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без будь-яких винятків.
Отже, чинним законодавством встановлена імперативна заборона на перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що виключає можливість отримання перевізником відповідного дозволу.
Колегія суддів підкреслює, що законодавець з метою збереження автомобільних доріг чітко встановив порядок перевезення таких вантажів, оскільки можливо безперешкодно розділити такий вантаж по різних автомобілях, не перевищуючи їх технічні характеристики та не пошкоджуючи автомобільні дороги. Натомість, для неподільних вантажів така можливість відсутня, а тому законодавством допускається перевезення таких вантажів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, але за умови отримання відповідного дозволу.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заборона руху транспортних засобів з перевищенням вагових параметрів при перевезенні подільного вантажу унеможливлює отримання перевізником дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Згідно з абзацом 16 частини 1   статті 60 Закону № 2344-IIІ (в редакції станом на час вчинення правопорушення), за яким на позивача накладений штраф за порушення законодавства про автомобільний транспорт, до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу – штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки видача дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, які перевозять подільні вантажі з перевищенням габаритно-вагових параметрів, не передбачена, то на особу не може бути накладений штраф відповідно до абзацу 16 частини 1   статті 60 Закону № 2344-IIІ за відсутність такого дозволу.

Враховуючи зазначене вище, суд вважає, що посадові особи відповідача приймаючи оскаржену постанову, діяли протиправно та всупереч чинному законодавству, оскільки перевезення подільного вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм заборонено, а відповідно й отримання дозволу на перевезення подільного вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових є неможливим, у зв`язку з чим особа не може бути притягнута до відповідальності за відсутність у неї документа, видача якого у спірних правовідносинах не передбачена взагалі.

Зазначені висновки, на думку колегії суддів, підтверджуються також внесеними Законом України від 03.06.2021 № 1534-ІХ (набув чинності 01.10.2021) до абзаців 14-16 частини 1   статті 60 Закону № 2344-IIІ змінами, відповідно до яких, зокрема ці абзаци доповнені словами «або подільного вантажу», тобто зазначеними змінами законодавець у цьому питанні по суті визнав прогалину в законодавстві і лише з 01.10.2021 ввів в дію норму про відповідальність осіб за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні подільного вантажу.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що в діях позивача відсутній склад правопорушення, передбаченого абзацом 16 частини 1   статті 60 Закону № 2344-IIІ.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення  позову.
Згідно з ч. 1   ст. 139 КАС України   при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього   Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи наслідки апеляційного розгляду справи, а також те, що позивачем у справі понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання адміністративного позову в розмірі у сумі 2102 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 3153 грн, стягненню з відповідача підлягає 5255 грн.
Оскільки справа відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України відноситься до категорії незначних, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу області Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Агро-Україна» задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року в адміністративній справі № 340/3983/20 скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Агро-Україна» до Управління Укртрансбезпеки в Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 15 вересня 2020 року № 207248 Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Агро-Україна» адміністративно-господарського штрафу в розмірі 34 000 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Агро-Україна» (код ЄДРПОУ 38758479) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області (код ЄДРПОУ 39816845) сплачений за подачу позову та апеляційної скарги судовий збір у загальному розмірі у сумі 5255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
   
Суддя - доповідач                                                             С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                            В.А. Шальєва 

                               суддя                                                            І.В. Юрко