ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року	Львів	Справа № 500/5115/21 пров. № А/857/20288/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                       Святецького В.В.
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.
з участю секретаря судового засідання                     Петрунів В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Тернопільського окружного адміністративного суду  від 07 жовтня 2021 року  у справі № 500/5115/21 (головуючий суддя Мандзій О.П., м. Тернопіль) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Національної поліції в Тернопільській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, в якому просив: а) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахувань та виплати в день звільнення 17.07.2021 ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, згідно з ч.2  ст.15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";
б) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні 17.07.2021 із військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - 23 роки, згідно з ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Позовні вимоги обґрунтовано тим, позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Станом на 17.07.2021 вислуга років позивача становить: календарна - 26 років 2 місяці 0 днів, пільгова - 2 роки 0 місяців 0 днів, всього - 28 років 2 місяці 0 днів. На переконання позивача, умова ч.2  ст.15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"  про наявність 10 і більше років вислуги дотримана, тому він має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до вказаної законодавчої норми. Однак на час прийняття наказу про виключення його зі списків особового складу частини відповідачем не здійснено нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні за 23 повних календарних роки служби.
Рішенням від 07 жовтня 2021 року Тернопільський окружний адміністративний суд у задоволенні позову відмовив повністю.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що загальна вислуга років позивача на час його звільнення становила 28 років 02 місяці 00 днів, а умова ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» про наявність у військовослужбовця 10 і більше років вислуги дотримана, тому позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ч.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ.
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи позивача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права. 
Позивач в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги, просить їх задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача заперечив вимоги апеляційної скарги за їх безпідставністю, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та в Національній поліції України.
Наказом Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 10.04.2018 № 1035 "Про грубе порушення службової та транспортної дисципліни, допущене старшим сержантом поліції ОСОБА_1 та покарання винних", за грубе порушення службової та транспортної дисципліни, вимог керівництва МВС України, Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області щодо суворого дотримання законності та службової дисципліни, ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС України, Присяги поліцейського, наказу Національної поліції України від 09.11.2016 №1179, недотримання професійної та службової етики, що виразилось у порушенні ПДР та відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння при підозрі на керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, на начальника конвою групи конвойної служби ізолятора тимчасового тримання № 3 окремого підрозділу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України (а.с.66-68).
Наказом Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 17.04.2018 № 98 о/с по особовому складу позивач був звільнений зі служби в поліції з 17.04.2018 за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного Статуту Національної поліції України) Закону України "Про Національну поліцію"  (а.с.62).
До вказаного наказу було внесено зміни в частині дати звільнення в зв`язку з наданням позивачем документів про його перебування на лікуванні, а саме: наказом Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 29.05.2018 № 150 о/с дату звільнення змінено на 03.05.2018 (а.с.63) та наказом Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 26.06.2018 № 182 о/с на 02.06.2018 року (а.с.64).
Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 15.07.2021 №645/3/02-2021, ОСОБА_1 відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 26.06.2018 №182 о/с був звільнений зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) Закону України "Про Національну поліцію", одноразова грошова допомоги при звільненні не виплачувалась (а.с.12).
В подальшому, у період з 18.07.2018 по 17.07.2021 позивач був військовослужбовцем, який проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.07.2021 №134 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та знято з всіх видів забезпечення з 17.07.2021. Вислуга років станом на 17.07.2021 становить: календарна 26 років 2 місяці 0 днів, пільгова 2 роки 0 місяців 0 днів, загальна 28 років 2 місяці 0 днів (а.с.8).
Вказаним наказом зобов`язано виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (3 роки).
Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив йому одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 23 календарні роки служби, звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції керувався тим, що факт позбавлення позивача права на отримання грошової допомоги при попередньому звільнення не може надавати останньому право на виплату одноразової грошової допомоги при повторному звільненні зі служби з врахуванням наявної за попередні роки вислуги років, оскільки попереднє звільнення позивача пов`язане зі службовою невідповідністю.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби 17.17.2021) (далі Закон №2011-XII) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Аналогічні приписи містяться у п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" (далі Порядок №393).
Так, відповідно до п.10 вказаного Порядку №393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:
які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським і особам рядового і начальницького складу:
які звільняються із служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням ними умов контракту, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, одноразова грошова допомога не виплачується;
які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.
Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.
З аналізу  наведених вище нормативно-правових актів слідує, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.
При цьому, положеннями ст.15 Закону №2011-XII та п.10 Порядку №393 встановлено виняток, за умови якого повторно звільненій з військової служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, зокрема, не набуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.
У відповідності до ст.102 Закону України "Про Національну поліцію" пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Так, частиною 1 ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (в редакції, чинній на час звільнення позивача з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області 02.06.2018) (далі Закон №2262-ХІІ) визначено, що у разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, не виплачується.
Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Суд першої інстанції достеменно дослідив надані сторонами докази та встановив, що наказом Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 10.04.2018 № 1035 на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України.
Наказом Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 17.04.2018 № 98 о/с по особовому складу позивач був звільнений зі служби в поліції з 17.04.2018 за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного Статуту Національної поліції України) Закону України "Про Національну поліцію". Наказом Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 29.05.2018 № 150 о/с дату звільнення змінено на 03.05.2018 та наказом Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 26.06.2018 № 182 о/с  на 02.06.2018 року.
При цьому матеріалами справи підтверджується, що позивач мав на день звільнення зі служби в Головному управлінні Національної поліції в Тернопільській області 48 років та загальний трудовий стаж 29 років, а тому набув право на пенсію відповідно до п.б ст.12 Закону №2262-ХІІ та на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні.
Проте з огляду на підставу звільнення позивача зі служби, а саме - у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного Статуту Національної поліції України, позивачу, на підставі ч.3 ст.9 Закону №2262-ХІІ (передбачає випадки, коли одноразова грошова допомога при звільненні не виплачується) одноразова грошова допомога при звільненні виплачена не була.
Водночас, матеріали справи не містять доказів скасування наказу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 10.04.2018 № 1035 "Про грубе порушення службової та транспортної дисципліни, допущене старшим сержантом поліції ОСОБА_1 та покарання винних", на підставі якого позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, як і не містять доказів зміни підстави звільнення позивача вперше зі служби в поліції.
Отже, в межах спірних правовідносинах факт позбавлення позивача права на отримання одноразової грошової допомоги при попередньому звільнення не може надавати останньому право на виплату одноразової грошової допомоги при повторному звільненні зі служби з врахуванням наявної за попередні роки вислуги років, оскільки на час звільнення з попередньої служби позивач набув право на отримання одноразової допомоги при звільненні, проте оскільки його звільнення пов`язане зі службовою невідповідністю, можливість отримання такої допомоги виключалася. Підставою ж врахування вислуги років за попередні роки є лише випадок, коли особа не набула на попередній службі права на отримання такої допомоги (ст.15 Закону №2011-XII). 

Отже, з врахуванням фактичних обставин справи та нормативно-правового регулювання спірних відносин, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що відповідач правомірно, на підставі та в межах наданих повноважень нарахував позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попереднього служби, у зв`язку із чим визнав оскаржувану бездіяльність такою, що відповідає вимогам ч.2 ст.19 Конституції України, ч.2 ст.2 КАС України.

Відтак, суд першої інстанції мотивовано вказав на безпідставність та необґрунтованість поданого позову, а відтак, і правомірно відмовив у його задоволенні.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. 

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.     

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду  від 07 жовтня 2021 року  у справі № 500/5115/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 21.01.2022.