ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/10778/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  20 грудня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Лічевецького І.О.,
                                                          Мельничука В.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Приватне сільськогосподарське підприємство «Переселенське-К» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Пульс», про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Приватне сільськогосподарське підприємство «Переселенське-К» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Пульс», в якому просила: визнати протиправним та скасувати прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення від 08.05.2020 №5074536-5505-1016.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що спірним податковим повідомленням-рішенням нараховано земельний податок за 2020 рік за земельну ділянку з кадастровим номером 3222286000:03:304:0003, площею 1,5829 га, яка перебуває у її власності. Втім, вказана земельна ділянка була передана у користування за договором оренди від 15.08.2013 ТОВ «Агро Пульс», яке, в свою чергу, відповідно до договору про співпрацю від 01.05.2018 №02/18 передало її у землекористування ПСП «Переселенське-К»   як платнику єдиного податку IV групи.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги  - задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки земельна ділянка з кадастровим номером 3222286000:03:304:0003 знаходиться у фактичному користуванні ПСП «Переселенське-К», яке звільнене від сплати земельного податку, тому спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним.
Крім того, позивач звертає увагу на те, що у даному випадку потрібно враховувати дійсний характер взаємовідносин між усіма суб`єктами господарських операцій, а не лише факт укладення договору.
Внесення права користування до реєстру речових прав носить суто формальний характер та не є визначальним для даних правовідносин.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що оскільки позивач та ТОВ «Агро Імпульс» не сплачували земельний податок, при цьому факт укладення договору про співпрацю між  ТОВ «Агро Імпульс» та ПСП «Переселенське-К» не звільняє від обов`язку сплати земельного податку, тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.
У поясненнях на апеляційну скаргу позивачем надано пояснення згідно яких сплата позивачем податкових зобов`язань на спірну земельну ділянку матиме подвійне стягнення, що не узгоджується з нормами чинного законодавства України.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки (кадастровий номер 3222286000033040003), площею 1,5829 га, що розташована за адресою: Київська обл., Кагарлицький р-н., Переселенська сільська рада, про що свідчить державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №911056 від 07.10.2009.
У подальшому, 15.08.2013 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Пульс» було укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого позивачем було надано, а товариством прийнято у строкове платне користування (оренду) земельну ділянку (кадастровий номер 3222286000033040003) сільськогосподарського призначення, площею 1,5829 га.
Пунктом 3.1 договору визначено, що даний договір укладено строком на 10 років.
На виконання умов вказаного договору позивачем за актом приймання-передачі земельної ділянки було передано ТОВ «Агро Пульс» в оренду вказану земельну ділянку.
При цьому, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації іншого речового права від 12.05.2014 №21501709, 06.05.2014 державним реєстратором Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Нацевич Людмилою Віталіївною було прийнято рішення №12969998   про державну реєстрацію права оренди за ТОВ «Агро Пульс» на вказану земельну ділянку.
У свою чергу, надана ТОВ «Агро Пульс» в оренду земельна ділянка з кадастровим номером 3222286000:03:304:0003, площею 1,5829 га, була ним передана у користування ПСП «Переселенське-К» за договором про співпрацю від 01.05.2018 №02/18.
Надалі, 08.05.2021 Головним управління ДПС у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення №5074536-5505-1016, яким позивачу визначено до сплати грошове зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік на суму 419,96 грн.
За результатом розгляду скарги позивача на це податкове повідомлення-рішення Державною податковою службою України рішенням від 02.09.2020 №26810/99-00-06-02-04-06 спірне рішення залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась з цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки факт укладання між ПСП «Переселенське-К» та ТОВ «Агро Пульс» договору про співпрацю не звільняє позивача, як власника відповідної земельної ділянки, від обов`язку сплати земельного податку, тому спірне податкове повідомлення-рішення є правомірним.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Згідно п. п. 14.1.72, 14.1.73 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу), землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв);  землекористувачі.
Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Відповідно до статей 125, 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004.
Пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України закріплено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
У силу абзацу 1 пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статті 58 цього Кодексу.
У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.
Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
Як свідчать матеріали справи, позивачу належить на праві приватної власності земельна ділянка (кадастровий номер 3222286000033040003), площею 1,5829 га, що розташована за адресою: Київська обл., Кагарлицький р-н., Переселенська сільська рада, про що свідчить державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №911056 від 07.10.2009.
Надалі, 15.08.2013 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Пульс» було укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого позивачем було надано, а товариством прийнято у строкове платне користування (оренду) земельну ділянку (кадастровий номер 3222286000033040003) сільськогосподарського призначення, площею 1,5829 га.
Відповідно до частини першої та другої статті 93 Земельного кодексу України   право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.
Позивач, у свою чергу, посилається на те, що після передачі належної йому на праві власності земельної ділянки в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Агро Пульс» останнє передало цю ділянку у користування Приватному сільськогосподарському підприємству «Переселенське-К», яке є платником єдиного податку IV групи, що є підставою для звільнення позивача від обов`язку сплачувати земельний податок за таку ділянку.
З матеріалів справи вбачається, що 01.05.2018 між Приватним сільськогосподарським підприємством «Переселенське-К» (Сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Пульс» (Сторона 2) було укладено договір про співпрацю №02/18, пунктом 1.1 якого передбачено, що предметом (метою) цього договору є співпраця Сторін в процесі здійснення господарської діяльності, визначена у розділі 2 цього Договору.
Відповідно до пункту 1.2 договору сторони самостійно в межах своєї правоздатності вчиняють правочини та відповідають за свої зобов`язання. Метою діяльності кожної із сторін є розвиток власного бізнесу та підвищення його ефективності. Сторони за цим договором не мають спільної мети. Цей договір не можу бути розцінений як договір про спільну діяльність.
Згідно пункту 1.3 договору сторони визначили, що ніщо в цьому договорі не може тлумачитись сторонами чи третіми особами таким чином аби визначати правовідносини сторін за договором як правовідносини, пов`язані з орендою/суборендою або будь-якої його частини. До відносин за цим договором не застосовуються норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна». 
Пунктом 6.1 договору визначено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31 грудня 2020 року.
На виконання умов вказаного договору, ТОВ «Агро Пульс» було передано ПСП «Переселенське-К» у користування, зокрема, земельну ділянку з кадастровим номером 3222286000:03:304:0003, площею 1,5829 га, про що між сторонами складено та підписано акт приймання-передачі.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно пункту 1.3 договору сторони самостійно визначили, що він не є підставою виникнення орендних правовідносин.
Крім того, у відповідності до підпункту 2.1.4 пункту 2.1 договору визначили, що ТОВ «Агро Пульс» зобов`язується оформляти на своє ім`я договори оренди з власниками (балансоутримувачами, управителями) земельних ділянок, здійснювати їм виплату встановлених такими договорами платежів та інші зобов`язання за договором. 
Наведене, у свою чергу, свідчить про те, що орендні правовідносини виникли виключно між позивачем та ТОВ «Агро Пульс».
У даному випадку, укладення між ТОВ «Агро Пульс» та ПСП «Переселенське-К» договору про співпрацю від 01.05.2018 №02/18 не є підставою для виникнення у останнього права користування відповідною земельною ділянкою та не свідчить про відповідність ПСП «Переселенське-К» терміну «землекористувач» у розумінні податкового та земельного законодавства України, а отже не тягне за собою пов`язаних з цим юридичних наслідків.
Як вірно відзначено судом першої інстанції, законне право користування належною позивачеві на праві власності земельною ділянкою виникло виключно у ТОВ «Агро Пульс», який є платником єдиного податку 3 групи.
У свою чергу, статтею 281 Податкового кодексу України   передбачені пільги щодо сплати земельного податку для фізичних осіб.
Так, пунктом 281.3 статті 281 Податкового кодексу України закріплено, що від сплати податку звільняються на період дії єдиного податку четвертої групи власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі за умови передачі земельних ділянок та земельних часток (паїв) в оренду платнику єдиного податку четвертої групи.
Враховуючи відсутність доказів передачі позивачем належної йому на праві власності земельної ділянки саме в оренду ПСП «Переселенське-К», яке є платником єдиного податку четвертої групи, та той факт, що умовами вищевказаного договору про співпрацю чітко визначено, що він не породжує виникнення між сторонами орендних правовідносин, відсутні підстави для застосування пільги, передбаченої пунктом 281.3 статті 281 Податкового кодексу України.
Верховний Суд у постанові від 21.01.2020 у справі №804/886/18 (зазначив, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, які зобов`язані сплачувати земельний податок за земельні ділянки, що перебувають у їх власності або користуванні. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Отже, факт укладання між ПСП «Переселенське-К» та ТОВ «Агро Пульс» договору про співпрацю не звільняє позивача, як власника відповідної земельної ділянки, від обов`язку сплати земельного податку.
Відтак, висновок суду попередньої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є правильним та таким, що відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329  КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            В.П. Мельничук