ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2022 року	Львів	Справа № 2а-12784/11/1370 пров. № А/857/15941/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі: 
головуючого судді Довгополова О.М., 
суддів  Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

суддя (судді) в суді першої інстанції – Брильовський Р.М.,
час ухвалення рішення: не зазначений,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту судового рішення: не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

Головного управління ДПС у Львівській області (далі – ГУ ДПС у Львівській області) звернулося в суд із адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у сумі 24960,00 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що контролюючим органом не надано до суду доказів на підтвердження того, що сума податкового боргу є узгодженою.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, ГУ ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на не врахування судом всіх обставин справи просить скасувати його та постановити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач належними та допустимими доказами не спростував викладені у позові доводи контролюючого органу та не підтвердив виконання покладеного на нього обов`язку із сплати податку.
Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що Відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ при ГУ МВС України у Львівській області на ім`я ОСОБА_1 29.12.2009 здійснено першу реєстрацію в Україні транспортного засобу марки Ford Tranzit, д.н.з. НОМЕР_1 , 1998 р.в.
Згідно з Розрахунком суми податку з власників наземних транспортних засобів, що підлягає сплаті відповідачем під час здійснення першої реєстрації вказаних транспортних засобів в Україні, сума податку становить 24 960 грн.
Із змісту довідки ДПІ у Шевченківському районі від 26.10.2011 № 27048/19-020 слідує, що до місцевого бюджету Шевченківського району м. Львова від ОСОБА_1 не надходили кошти по податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів в сумі 24960 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» (далі - Закон) передбачено, що платниками податку з власників транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів.
Згідно із ч. 1 п. 3 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою КМ України №1371, (далі – Порядок №1371) державна реєстрація транспортних засобів проводиться в числі іншого, з метою здійснення контролю за дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів.
Як передбачено ч. 4 п. 8 Порядку №1371, державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів, а також внесення в установленому порядку інших платежів.
Пунктом 3.4 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої Наказом МВС №379 (далі – Інструкція №379) встановлено, що працівниками РЕП ДАІ здійснюється контроль за внесенням обов`язкових платежів власниками транспортних засобів, у тому числі податку з власників транспортних засобів.
При цьому, згідно із ч. 4 ст.5 Закону фізичні особи - платники податку зобов`язані пред`являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку.
Згідно п. 3.11. Інструкції після проведення всіх перевірок у заяву про реєстрацію транспортного засобу уповноваженою посадовою особою РЕП ДАІ, яка приймає рішення, вноситься чіткий запис про прийняте щодо реєстрації транспортного засобу рішення, яке підтверджується підписом із зазначенням П.І.Б. та дати.
Частиною 6 статті 5 Закону встановлено, що у разі відсутності документів про сплату податку, перша реєстрація в Україні транспортних засобів не проводиться.
Проаналізувавши наведені норми матеріального права, суд вірно вважав, що державна реєстрація транспортного засобу без попередньої сплати за нього податку з власників транспортних засобів не може бути здійснена, оскільки безумовною підставою для першої реєстрації транспортного засобу є сплата відповідного податку.
Разом з тим, як встановлено судом, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2015 у справі № 2а-5867/11/1370 задоволено позов ОСОБА_1 до Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, якою визнано протиправними дії відповідача щодо державної реєстрації транспортного засобу марки Ford Tranzit, д.н.з. НОМЕР_1 , 1998 р.в. та скасовано державну реєстрацію вказаного транспортного засобу.
Вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 як особа, яка зазначена в реєстраційних документах, до органів УДАІ ГУ МВСУ у Львівській області не подавав квитанцій чи інших платіжних документів про сплату податку з власників транспортних засобів, а також заяви про першу реєстрацію транспортних засобів, тому державна реєстрація транспортного засобу Ford Tranzit, д.н.з. НОМЕР_1 , 1998 р.в. проведена з порушенням Порядку, тобто є протиправною та підлягає скасуванню.
Судом також враховано вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 01.07.2013 (справа № 1-233/11) по обвинуваченню ОСОБА_4, начальника Львівського ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області, яким встановлено, що протягом січня 2009 - березня 2010 років у Львівському ВРЕР УДАІ ГУ МВСУ у Львівській області проведено реєстрацію транспортних засобів без сплати та із частковою сплатою податку з власників транспортних засобів.
З огляду на викладене, суд вірно зазначив, що реєстрація транспортного засобу без сплати встановленого законом податку тягне за собою відповідальність не відповідача, а посадових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області, які здійснили таку реєстрацію.  
Виходячи із вимог законодавства, яке на момент виникнення спірних правовідносин регулювало питання сплати податку з власників транспортних засобів та самохідних машин і механізмів (частини 6 статті 5 Закону №1963-ХІІ та пунктів 3, 8 Порядку №1371), та обставин, встановлених Шевченківським районним судом м. Львова при розгляді кримінальної справи, суд дійшов вірного висновку, що реєстрація на позивача транспортного засобу відбулася після перевірки посадовими особами Львівського ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області сплати особою необхідних платежів, в тому числі податку з власників транспортних засобів.
Стосовно доводів позивача про те, що податок з власників транспортних засобів на загальну суму 24960,00грн не надійшов на рахунок відповідного місцевого бюджету, то суд вірно звернув увагу на те, що поняття «сплата податку» та «надходження податку на рахунок» не є тотожними поняттями. Сплата податку є обов`язком платника податку, а надходження коштів на рахунок є результатом діяльності установ, які в установленому Законом порядку уповноважені на здійснення діяльності у сфері обігу грошових коштів.
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, згідно з пунктами 1.1, 1.2 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» платники податків - юридичні особи, їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичні особи, які мають статус суб`єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно з законами покладено обов`язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов`язкові платежі), пеню та штрафні санкції; податкове зобов`язання - зобов`язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.
Пунктом 1.3 зазначеної статті встановлено, що податковий борг (недоїмка) - податкове зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов`язання.
Згідно з пунктом 6.1 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі коли сума податкового зобов`язання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або  перерахунок податкових зобов`язань, сума податку чи збору (обов`язкового платежу), належного до сплати, та штрафних санкцій за їх наявності, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для оскарження нарахованого податкового зобов`язання (штрафних санкцій за їх наявності).
Як передбачено пунктом 5.2 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове зобов`язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.
Аналіз положень наведених норм свідчить про законодавчо визначений порядок узгодження сум податкового зобов`язання контролюючим органом, як суб`єктом владних повноважень.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №2а-6598/11/1370.
Разом з тим, як вірно зазначено судом, контролюючим органом не надано до суду доказів на підтвердження того, що сума податкового боргу є узгодженою.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду, що позовна заява не підлягала задоволенню.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.  
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Керуючись ст. ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд –  

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у справі №  2а-12784/11/1370 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Довгополов 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький