Справа № 161/17361/20 	Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М. 	
Провадження № 22-ц/802/124/22  Категорія: 68 	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
17 березня 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Здрилюк О. І., Осіпука В. В.,
з участю: 
секретаря судового засідання - Губарик К. А.,
відповідача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача, Служба у справах дітей Луцької міської ради, про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1  на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2021 року,
                                       В С Т А Н О В И В:
       У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що перебувала з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі з 31 січня 2015 року, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2017 року. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_3 . 
Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 20 червня 2018 року було затверджено висновок служби у справах дітей Луцької міської ради № 147 від 18.06.2018 року «Про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 », відповідно до якого місце проживання доньки визначено за місцем проживання матері ОСОБА_2 .
Позивач зазначає, що оскільки добровільно з відповідачем не змогли дійти згоди щодо участі батька у вихованні дитини, тому вона звернулась до Служби у справах дітей Луцької міської ради та 04 червня 2020 року рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 270-1 було визначено ОСОБА_1 наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :
-з 16.00 год. п`ятниці до 16.00 год. неділі І, ІІІ тижня місяця;
-з 17.00 год. до 20.00 год. щовівторка та щочетверга;
-спільний відпочинок із дитиною протягом місяця в літній період.
-Зобов`язано матір дитини ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні дитини та завчасно попереджати про можливість та причини зміни у визначеному порядку його зустрічей.
-Зобов`язано ОСОБА_1 чітко дотримуватись визначеного порядку побачень із дитиною та завчасно попереджати ОСОБА_2 про можливість та причини зміни у визначеному порядку його зустрічей.
Позивач вказує, що відповідач не дотримується встановлених годин спілкування та враховуючи те, що він не працює протягом трьох років, у нього вдосталь вільного часу, може у будь-який час з`явитись у дитячий садочок і забрати дитину, незважаючи на години, встановлені у рішенні. Окрім цього, відмовляється повернути дитину на місцем проживання в години, коли дитина повинна перебувати з матір`ю.
У зв`язку з викладеним ОСОБА_2 просила суд визначити ОСОБА_1 спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:
- з 17:00 год. п`ятниці до 20.00 год. суботи першої і третьої неділі місяця за умови задовільного стану здоров`я дитини, з повідомленням матері дитини про місце перебування, обов`язкового повернення дитини матері в обумовлений час та дотриманням належного режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, встановлених для дітей даного віку, та з урахуванням вимог навчального процесу;
- з 17.00 год. до 20.00 год. щовівторка та щочетверга, за умови задовільного стану здоров`я дитини, з повідомленням матері дитини про місце перебування, обов`язкового повернення дитини матері в обумовлений час та дотриманням належного режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, встановлених для дітей даного віку, та з урахуванням вимог навчального процесу;
батько забирає і повертає дитину за місцем проживання матері і дитини;
завчасно попереджає матір дитини про можливість і причини зміни у визначеному порядку зустрічей;
завчасно попереджає матір дитини про можливість і причини виїзду з дитиною за межі міста та узгоджує такий виїзд;
кожного року - спільний відпочинок із дитиною у червні протягом 14 днів із попереднім узгодженням місця і умов відпочинку з матір`ю дитини;
кожен день народження дитини до її повноліття - проведення часу з дитиною з 12.00 год. до 16.00 год.;
не перешкоджати матері проведенню спільного відпочинку із дитиною;
не перешкоджати матері проведенню відвідин близьких родичів.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
Визначено спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини, а саме встановлено ОСОБА_1 графік побачень та спілкування з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :
- з 16:00 год. п`ятниці до 16.00 год. неділі І,ІІІ та V ( за наявності) тижня місяця, 
- з 17 год. до 20 год. щовівторка та щочетверга, 
- спільний відпочинок з дитиною протягом місяця в літній період,
- проведення часу з дитиною з 12 год. до 16 год. у кожен день народження дитини, з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини.
Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд в оскаржуваному рішенні не взяв до уваги заперечення проти позову, викладені відповідачем, а саме: відсутність порушених прав позивачки, недостатність виділеного часу для його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, не спростовані, наведені ним аргументи судом не відкинуті. ОСОБА_1 зазначає, що під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають значення для справи. Однак, як він вважає, вищенаведених вимог закону суд першої інстанції не врахував, помилково обмежившись встановленням факту неприязних відносин між батьками малолітньої дитини, і прийняв рішення про обмеження прав батька, чим свідомо обмежив права і самої дитини, що є недопустимим.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
У силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції взяв до уваги висновок органу і піклування та виходив насамперед з інтересів самої дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дітьми та участь у їх вихованні, з урахуванням усіх інших істотних обставин справи у їх сукупності, віку дитини, режиму виховання дитини, із дотриманням розумного балансу на участь обох батьків у вихованні малолітньої дитини, врахувавши активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю донькою, встановив спосіб спілкування шляхом систематичних побачень та спільного відпочинку.
Із висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується.
Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2017 року. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_3 . 
Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 20 червня 2018 року було затверджено висновок служби у справах дітей Луцької міської ради № 147 від 18.06.2018 року « Про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 », відповідно до якого місце проживання малолітньої ОСОБА_3 визначено за місцем проживання матері ОСОБА_2 .
За зверненням ОСОБА_2 03.06.2020 року Службою у справах дітей Луцької міської ради було зроблено висновок про участь ОСОБА_1 у вихованні дитини.
Даний висновок 04 червня 2020 року затверджено рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 270-1, відповідно до якого визначено ОСОБА_1 наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :
-з 16.00. год. п`ятниці до 16.00 год. неділі І, ІІІ тижня місяця;
-з 17.00 год. до 20.00 год. щовівторка та щочетверга;
-спільний відпочинок із дитиною протягом місяця в літній період.
-Зобов`язано матір дитини ОСОБА_2 не перешкоджати батькові ОСОБА_1 брати участь у вихованні дитини та завчасно попереджати про можливість та причини зміни у визначеному порядку його зустрічей.
-Зобов`язано ОСОБА_1 чітко дотримуватись визначеного порядку побачень із дитиною та завчасно попереджати ОСОБА_2 про можливість та причини зміни у визначеному порядку його зустрічей.
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
Батько та мати мають рівні права та обов`язки і при вирішенні питання про періодичність побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування місця проживання того з батьків, з ким дитина не проживає, слід виходити виключно з інтересів дитини.
Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі Хант проти України від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі Johansen v. Norway від 07 серпня 1996 року, § 78).
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.
Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.
Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд врахував, що орган опіки та піклування висловлював свою позицію з приводу дотримання прав та забезпечення інтересів дитини під час розгляду цієї справи судом першої інстанції.
Служба у справах дітей Луцької міської ради прийняла висновок про участь батька у вихованні дитини, визначила спосіб участі батька у вихованні дитини. Зважаючи на наведене, органом опіки та піклування виконано вимоги частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України щодо участі у вирішенні спору про участь батьків у вихованні дитини.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, адже такий спосіб участі батька у вихованні дочки та спілкуванні з нею у повній мірі відповідатиме інтересам як дитини, так і батьків, забезпечує участь батька у процесі виховання дитини.
Встановлюючи порядок побачень батька із дочкою, врахувавши інтереси малолітньої дитини, принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне та стабільне бажання батька на участь у вихованні та спілкуванні зі своєю малолітньою дочкою, наявність конфлікту та неприязних відносин між батьками, відсутність обставин, які б могли бути підставою для обмеження права батька на спілкування з дитиною, необхідність її спілкування як з батьком, так і з матір`ю, які не змогли самостійно визначити порядок участі у вихованні дитини та дотримуватися його, зміст заявлених позовних вимог, відвідування дитиною відповідного закладу освіти, суд дійшов правильних висновків про можливість визначення порядку періодичних побачень батька з дитиною.
У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своєї дитини.
Крім того, з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини.
Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 лютого 2022 року у справі №520/21178/18-ц (провадження №61-5968св21).
Встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, врахувавши принцип рівності прав батьків у вихованні дитини, а також інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, вік дитини та режим її розпорядку дня, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи передусім з якнайкращих інтересів дитини та запропонованого органом опіки і піклування графіку спілкування батька з донькою.
Доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності підстав у позивачки для подання позову з указаними вимогами через відсутність порушеного права спростовуються наданими суду доказами, зокрема і доповідною запискою вихователів директору ЗДО № 19, зі змісту якої видно, що ОСОБА_1 не дотримується рішення виконкому щодо зустрічей з дитиною, постійно порушує графіки побачень з дитиною, погрожує скаргами до відповідних органів у разі, коли не віддадуть йому дочку на його вимогу. Викликав поліцію у садочок. Вихователі зазначили, що дитина дуже насторожено та з острахом відноситься до батька, часто ховається, щоб не йти з ним, нервує, просить не віддавати її татові.
Крім того, сам відповідач визнав, що був факт порушення ним графіку побачення з дитиною 10 вересня 2020 року, зафіксований у постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності, внаслідок чого між сторонами виник конфлікт. І хоча апеляційним судом було скасовано постанову місцевого суду про притягнення відповідача до адмінвідповідальності за вчинення насильства у сім"ї, однак він вказав, що у цей день він не повернув матері дитину у встановлений час з огляду на бажання самої дитини. 
       Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, правильно застосував правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 165/2839/17 провадження № 61-6769св19 щодо можливого способу захисту свого права одним із батьків, з ким проживає дитина.
       Разом з тим, покликання апелянта на те, що суд звузив право батька на спілкування з дитиною і визначив недостатньо можливості участі його у вихованні дочки не знайшло свого підтвердження, оскільки судом вирішено це питання на основі пропозиції органу опіки і піклування, а способів участі судом у рішенні навпаки збільшено у порівнянні з тими, які були запропоновані у рішенні органу опіки і піклування.
       Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи апеляційним судом відхиляються, оскільки судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.
Інші доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, тому апеляційним судом відхиляються.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 375, 379, 381-384 ЦПК України, суд
                                       П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий
Судді