ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

20 січня 2022 року 	м.Суми	

Справа №587/2384/19 
Номер провадження 22-ц/816/110/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Левченко Т. А. 
з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
сторони:
позивач – Акціонерне товариство «Ідея Банк»,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Кобця Олексія Олексійовича
на рішення Сумського районного суду Сумської області від 23 вересня 2021 року, в складі судді Степаненка О.А., ухвалене у м. Суми,

                                                          в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що в 07 травня 2012 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 910.14848, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 81577 грн, у тому числі на купівлю (фінансування купівлі) транспортного засобу ВAЗ 217030, 2011 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 17,99% та сплатою всіх інших обов`язкових платежів за договором із строком користування кредитними коштами до 07 травня 2017 року.
У забезпечення виконання кредитних зобов`язань між банком та ОСОБА_1 було укладено договір застави вказаного транспортного засобу, який належав позичальнику на праві приватної власності, обтяження на спірний автомобіль на підставі договору застави було зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. За умовами договору застави відчуження предмету застави здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя, однак ОСОБА_1 продав заставлений автомобіль ОСОБА_2 із актуальним номерним знаком транспортного засобу НОМЕР_3 , щодо якого на час реалізації та проведення реєстраційних дій в органах МВС обтяження припинено не було.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором станом на 17 жовтня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 168089 грн 78 коп, що складається з: 65308,04 грн – прострочений борг, 70933,38 грн – прострочені проценти, 321,89 грн – строкові проценти, 26 861,80 грн – пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань (за період з 17.03.2019 по 17.10.2019), 585,81 грн – дебіторська заборгованість, 4078,86 грн – штрафні санкції, а тому просив суд:
- стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 910.14848 в сумі 168089 грн 78 коп; 
- вилучити у ОСОБА_2 транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль ВАЗ 217030, 2011 року випуску, актуальний номерний знак № НОМЕР_3 , та передати АТ «Ідея Банк»; 
- в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет застави, який належить відповідачу ОСОБА_2 , а саме автомобіль ВAЗ 217030, 2011 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів;
- стягнути з відповідачів судові витрати.
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 23 вересня 2021 року позов АТ «Ідея Банк» задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № 910.14848 у сумі 168089,78 грн.
Вирішено вилучити у ОСОБА_2 транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль ВАЗ 217030, 2011 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак № НОМЕР_3 та передати його АТ «Ідея Банк» на період до його реалізації.
В рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь АТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.14848, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 в сумі 168089,78 грн, звернуто стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_2 , а саме автомобіль ВАЗ 217030, 2011 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак № НОМЕР_3 , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1260,68 грн повернення судового збору на користь АТ «Ідея Банк».
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 – адвокат Кобець О.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що  суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності, оскільки звернувшись до суду з позовом ще у 2015 році банк скористався правом дострокового повернення кредиту, і пред`явленням такої вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору змінено строк виконання основного та додаткового зобов`язань. Доводить, що звернувшись до Галицького районного суду із позовом 23 червня 2015 року про звернення стягнення на предмет застави, банк перервав строк позовної давності у спорі з ОСОБА_1 щодо погашення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави, тому при зверненні до суду із позовом у 2020 році щодо тієї ж кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет застави, банк пропустив строк позовної давності. 
Вказує, що відповідач ОСОБА_2 є добросовісним набувачем транспортного засобу НОМЕР_4 , 2011 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , він придбав цей автомобіль не у ОСОБА_1 , який не мав права його відчужувати, а в іншої особи, в період з 05 травня 2013 року по 29 вересня 2015 року власник зазначеного транспорту змінювався три рази.
Вважає, що провадження у справі підлягає закриттю за наявності інформації про наявність рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме: рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 листопада 2015 року у справі № 461/7133/15-ц про відмову у задоволенні позову ПАТ «Ідея Банк» про стягнення грошових коштів, та рішення Сумського районного суду Сумської області від 09 лютого 2016 року у справі № 461/11492/15-ц про задоволення позову АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.  
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Ідея Банк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, як законне та обґрунтоване.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V  ЦПК України.
Учасники справи повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з`явились.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07 травня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 910.14848, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 81577 грн строком на 60 місяців зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 17,99 % річних (т. 1, а.с. 14-15).
Умовами кредитного договору визначено, що кредит надається для фінансування купівлі позичальником відповідачем ОСОБА_1 транспортного засобу марки ВАЗ, моделі 217030, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , в сумі 79200,00 грн, а також для фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника в сумі 2377,00 грн.
Згідно з параграфом 4 кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язався погашати заборгованість за договором у вигляді ануїтетних платежів на рахунок № НОМЕР_5 відповідно до графіку щомісячних платежів, який є Додатком № 1 до кредитного договору.
Параграф 3 кредитного договору визначає, що забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором є застава транспортного засобу, вказаного в п. 2 параграфу 1 договору.
Меморіальними ордерами від 07 травня 2012 року № 910.14848 на суму 79200 грн та № 910.14848 на суму 2377 грн підтверджується отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів в повному обсязі, що свідчить про виконання позивачем взятих зобов`язання за кредитним договором (т. 1, а.с. 23, 24).
Для забезпечення виконання кредитного договору ОСОБА_1 передав банку в заставу автомобіль ВАЗ, модель 217030, 2011 року випуску, на підставі договору застави транспортного засобу № 910.14848 від 27 червня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я., зареєстрований в реєстрі за № 6178 (т. 1, а.с. 25-26). 
27 вересня 2012 року відомості про обтяження на вказаний автомобіль на підставі договору застави від 27 червня 2012 року були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна з терміном дії до 27 вересня 2017 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 38013665 (т. 1, а.с. 31,32).
04.05.2017 термін дії вказаного обтяження щодо предмету застави було подовжено до 04.05.2022 (т.1, а.с. 36,37).
За даними довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № 910.14848 від 07 травня 2012 року, станом на 17 жовтня 2019 року відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, що також підтверджується випискою по рахунку позичальника ОСОБА_1 № НОМЕР_5 за період з 01 січня 2012 року по 17 жовтня 2019 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 168089 грн 78 коп, а саме: прострочений борг – 65308,04 грн, прострочені проценти – 70933,38 грн, строкові проценти – 321,89 грн, пеня за несвоєчасне погашення платежів (за період з 17 березня 2019 року по 17 жовтня 2019 року) – 26861,80 грн, дебіторська заборгованість – 585,81 грн та штрафні санкції – 4078,86 грн (т. 1, а.с. 38-39, 40).
Відповідно до листа Регіонального сервісного центру МВС в Сумській області № 31/18-2500 від 04 листопада 2019 року, згідно з обліковими даними ЄДР МВС станом на 31 жовтня 2019 автомобіль ВАЗ 217030, номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований за гр. ОСОБА_1 , 07 серпня 2013 року перереєстровано на іншого власника, номерний знак змінено (т. 1, а.с. 53).
Тобто, 07 серпня 2013 року предмет застави без згоди АТ «Ідея Банк» було перереєстровано на іншого власника, який в подальшому 29 вересня 2015 року  перереєстрований за ОСОБА_2 , який залишається його власником, реєстраційний номер НОМЕР_3 (т. 1, а.с. 87).
Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 10 листопада 2015 року, справа № 461/7133/15-ц, відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів (т. 1, а.с. 88-91).
Крім того, ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 10 листопада 2015 року по вказаній справі постановлено роз`єднати в самостійні провадження вимоги ПАТ «Ідея Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, виділивши в окреме провадження вимоги ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави (т. 1, а.с. 92-94).
Заочним рішенням Сумського районного суду Сумської області від 09 лютого 2016 року, яке набрало законної сили, справа № 461/11492/15-ц, за позовом АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, позов задоволено повністю; в рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.14848, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль ВАЗ 217030, 2011 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/ їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб /особу-власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо) (т. 1, а.с. 95-98).
Задовольняючи позов банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що в порушенням вимог ст. ст. 526, 612, 1049, 1054 ЦК України ОСОБА_1 не виконує зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 910.14848 від 07 травня 2012 року, а тому права банку підлягають захисту шляхом зобов`язання позичальника повернути нараховану суму заборгованості – 168089,78 грн. 
Крім того, встановивши, що на час перереєстрації автомобіля за покупцем ОСОБА_2 спірний автомобіль ВAЗ, 2011 року випуску, колір білий, номер кузова НОМЕР_1 , перебував у заставі АТ «Ідея Банк» та з 27 вересня 2012 року був внесений до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, а у разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача, обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення вимог банку про звернення стягнення на предмет застави.
При цьому суд першої інстанції вказав, що позов пред`явлено банком в межах обумовленого сторонами у договорі п`ятирічного строку позовної давності.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.
Підставами позовних вимог АТ «Ідея Банк» є неналежне виконання відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору, укладеного 07 травня 2012 року з АТ «Ідея Банк» та забезпеченого заставою автомобіля за договором від 27 червня 2012 року.
Доказів погашення боргу суду не надано. 
Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договорами.
Положеннями частини 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 2  ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення, що регулюють відносини позики (параграф 1 глави 71 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1050 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Тобто, належним виконанням зобов`язань з боку відповідача ОСОБА_1 є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі.
Правильно і з достатньою повнотою встановивши такі факти, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в порушення умов кредитного договору № 910.14848 від 07 травня 2012 року та вимог ст. ст. 526, 530, 1050, 1054 ЦК України ОСОБА_1 допустив прострочену заборгованість зі сплати кредиту та відсотків, а тому на визначених ст. ст. 1049, 1050 ЦК України підставах стягнув з позичальника на користь банку заборгованість за кредитом станом на 17 жовтня 2019 року,  нараховані відсотки за користування кредитними коштами, пеню та штрафні санкції.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, на підставі наданих сторонами доказів, з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Вирішуючи позовні вимоги банку про звернення стягнення на предмет застави – автомобіль ВАЗ 217030, 2011 року випуску, актуальний номерний знак № НОМЕР_3 , в рахунок погашення кредитних зобов`язань відповідача ОСОБА_1 , вилучення транспортного засобу у відповідача ОСОБА_2 та передачу його АТ «Ідея Банк» для реалізації з публічних торгів, суд першої інстанції, встановивши факт відчуження позичальником предмета застави без письмової згоди банку, дійшов висновку, в силу положень ст. 27 Закону України «Про заставу», що застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, і на неї може бути звернено стягнення в рахунок задоволення вимог заставодержателя, зміна власника заставного транспортного засобу, відносно якого зареєстроване обтяження, не є перешкодою для задоволення за рахунок цього майна вимог банку у випадку порушення заставодавцем своїх кредитних зобов`язань.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду про вилучення автомобіля, який є предметом застави, у відповідача ОСОБА_2 , як добросовісного набувача цього транспортного засобу. 
Відповідно до п. 2 параграфу 2 Договору застави № 910.14848 наступні застави відчуження, заміна, обтяження Предмету застави будь-якими зобов`язаннями (оренда, лізинг, найм, безоплатне користування, спільна діяльність, тощо), передача права керування ТЗ третім особам, переміщення ТЗ за межі території України здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя. 
Відповідно до п. п. 1, 2 параграфу 6 Договору застави договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення. Договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань за кредитним договором. 
Відповідач ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому договір застави транспортного засобу продовжує діяти. 
Так, згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження;  2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна.
Частиною 1 ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.
Пунктом 4 ч. 2 ст. 25  Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону.
Пунктом 2 параграфу 5 договору застави, укладеного між банком та відповідачем ОСОБА_1 , передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмета застави третій особі.
Усупереч умовам договору застави та без письмової згоди банку, заставодавцем було відчужено предмет застави, актуальним власником обтяженого заставою автомобіля на сьогодні є ОСОБА_2 . 
Оскільки відчуження майна, що є предметом застави, без припинення обтяження не припиняє заставу, вона зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, а тому відповідач ОСОБА_2 не може вважатися добросовісним набувачем права власності на обтяжений заставою транспортний засіб. 
За встановлених обставин відчуження без згоди заставодержателя предмета застави, відомості про обтяження якого внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна з терміном дії до 04 травня 2022 року (т. 1, а.с. 36), виходячи з положень діючого законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог банку про звернення стягнення на предмет застави. 
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу ОСОБА_1 надано банком кредит строком на 60 місяців, тобто строк виконання зобов`язань за кредитним договором № 910.14848 від 07 травня 2018 року спливає 07 травня 2017 року (п. 1 параграф 1).
У п. 9 параграфу 10 кредитного договору сторонами обумовлено, що строк позовної давності для стягнення боргу за Договором встановлюється тривалістю в 5 років (т. 1, а.с. 15).
Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. 
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).
Положенням ст. 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
З матеріалів справи вбачається, що строк позовної давності переривався внесенням відповідачем ОСОБА_1 25 жовтня 2013 року платежу за кредитним договором (т. 1, а.с. 38).
Також, банк здійснював спробу захистити свої порушені права та 23 червня 2015 року звертався до Галицького районного суду м. Львова із позовом, справа № 461/7133/15-ц, про звернення стягнення на предмет застави в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення боргу за кредитним договором, що відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України є перериванням перебігу позовної давності, обчислення якої починається заново і спливає 23 червня 2020 року, а позов банком подано поштою 06 листопада 2019 року (т. 1, а.с. 45).
Крім того, у справі № 461/7133/15-ц та справі, що переглядається № 587/2384/19, АТ «Ідея Банк» пред`явлено до відповідачів різні позовні вимоги, а саме: заявлена до стягнення різна сума заборгованості за кредитним договором, обрано різний спосіб реалізації предмета застави. У справі № 461/7133/15-ц до ОСОБА_2 вимоги не пред`являлись, тобто сторони у справах є різними.
Зазначене свідчить про дотримання АТ «Ідея Банк» п`ятирічного строку позовної давності на звернення до суду та безпідставність тверджень представника ОСОБА_2 , що провадження у справі підлягає закриттю за наявності інформації про наявність рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. 
Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню
Керуючись ст.ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд   

                                                      п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Кобця Олексія Олексійовича залишити без задоволення.
Рішення Сумського районного суду Сумської області від 23 вересня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.  

Головуючий -                                                                         О.Ю.Кононенко

Судді:                                                                                       В.І Криворотенко

                                                                                                  Т.А. Левченко