ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«17» січня 2022 року
м. Харків
справа № 646/4490/17
провадження № 22ц/818/1297/22
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Котелевець А. В., Яцини В. Б.,
за участю секретаря – Черненко В. О.,
учасники справи: 
заявниця – ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи – Основ`янсько-Слобідський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_2 , Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2021 року в складі судді Теслікової І.І.
в с т а н о в и в:
У серпні 2021 року  ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про приведення виконавчих листів у відповідність до вимог Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та продовження строку на пред`явлення виконавчих листів до виконання у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, яку в подальшому доповнила.

Заява мотивована тим, що на виконання рішення суду у цій справі їй видано виконавчі листи, які повернуті їй державним виконавцем у зв`язку з тим, що у них відсутня дата народження боржника. Вона не має можливості дізнатися про цю інформацію, а суд ці відомості не витребував. Зазначене позбавляє її можливості виконати рішення суду.

Просила вказати необхідні дані для приведення виконавчих листів у відповідність до вказаних вимог та продовжити строки пред`явлення виконавчих листів до виконання. 

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 – відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку в подальшому уточнила, та просила ухвалу суду – скасувати та направити заяву на розгляд або скасувати повідомлення та зобов`язати виконавчу службу відкрити виконавче провадження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення неповно з`ясував обставини у справі, не звернув увагу на те, що органи державної виконавчої служби відмовились робити запити щодо дати народження боржника. Державний виконавець не скористався своїм правом на витребування інформації, а суд першої інстанції не скасував його повідомлення про повернення виконавчих листів. Порушення її прав та залиття її квартири триває. Спливає строк пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що наразі виконавчі листи знаходяться на примусовому виконавці у Основ`янсько-Слобідському відділі державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), тому питання щодо не зазначення дати народження боржника у виконавчих листах, що було предметом її скарги, вирішено. Проте, вона від апеляційної скарги не відмовляється.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу  ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду – залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що не зазначення дати народження боржника у виконавчому листі не є підставою для його повернення, суд не має можливості доповнити виконавчий лист відомостями про дату народження боржника, які в матеріалах справи відсутні, а державний виконавець може самостійно витребувати такі відомості. 

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні суду першої інстанції перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2018 року, в якому ухвалами суду від 19 листопада 2018 року та 27 грудня 2018 року виправлено описки, позов ОСОБА_1 – задоволено; стягнуто на її користь з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 35 075,00 грн, моральну шкоду - 5000,00 грн та судовий збір - 344,00 грн; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір - 1409,60 грн.

Додатковим рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 1500,00 грн.

На виконання зазначеного рішення суду 04 лютого 2019 року видано виконавчі листи зі строком пред`явлення їх до виконання до 27 листопада 2021 року, а також на виконання додаткового рішення суду 13 лютого 2019 року видано виконавчий лист зі строком пред`явлення його до виконання до 29 січня 2022 року (а. с. 243-245 том 1).

11 серпня 2021 року державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складено повідомлення про повернення виконавчих документів стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з тим, що у них відсутня дата народження боржника (а. с. 246-249 том 1).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконання судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Із змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 вбачається, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до вимог частини першої  статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

У пункті 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»  передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Частиною 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Відповідно до частини 1  статті 432 ЦПК України  суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі, конфіденційну.

Відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання.

Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18), від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/7439/14-ц (провадження № 61-31681св18), від 08 травня 2019 року у справі № 813/2125/16 (адміністративне провадження № К/9901/21841/18), від 24 грудня 2020 року у справі № 639/2561/18-ц (провадження № 61-578св19), від 11 грудня 2019 року у справі № 487/3774/16-ц (провадження № 61-42083св18).

Як вбачається з матеріалів справи відомості про дату народження боржника ОСОБА_2 у них відсутні. У заяві ОСОБА_1 дату народження ОСОБА_2 також не вказано.

Отже, суд першої інстанції, видаючи виконавчий лист без зазначення дати народження боржника, помилки не допустив.

Разом з тим, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. 

Тобто, у випадку не зазначення у виконавчому листі дати народження боржника та повернення з цих підстав виконавчого документа без виконання, ОСОБА_1 не позбавлена права оскаржити дії державного виконавця в порядку розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

На час постановлення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції строк пред`явлення виконавчих листів до виконання ще не сплив, тому суд першої інстанції також обґрунтовано залишив заяву ОСОБА_1 в цій частині без задоволення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що вона позбавлена можливості дізнатися дату народження відповідача, а суд першої інстанції не витребував ці відомості, та органи державної виконавчої служби також відмовились робити запити щодо дати народження боржника, є необґрунтованими, адже, враховуючи положення  статті 432 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про виправлення помилки, допущеної при оформленні або видачі виконавчого листа, не має повноважень направляти запити до відповідних органів чи організацій та отримувати інформацію. Водночас, державний виконавець в межах виконавчого провадження такі права має, та в разі його бездіяльності вона може бути оскаржена стягувачем до суду.

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд не скасував повідомлення про повернення виконавчих листів, є безпідставними, адже таких вимог до суду першої інстанції вона не заявляла, зі скаргою на дії виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України не зверталась. Відповідно вимоги щодо скасування повідомлень державного виконавця та зобов`язання його відкрити виконавче провадження, викладені у прохальній частині апеляційної скарги ОСОБА_1 , також не можуть бути задоволені апеляційним судом, адже вони не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що порушення її прав та залиття її квартири дотепер триває, не можуть бути взяті до уваги, адже ці обставини наразі не є предметом судового розгляду, та можуть бути підставою для нового позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм  процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не вбачається.

Оскільки апеляційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат за розгляд справи судом апеляційної інстанції немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 – 384, 389 ЦПК України 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2021 року – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                          І.В. Бурлака

Судді                                                                  А. В. Котелевець

В. Б. Яцина
Повний текст постанови складено 22 лютого 2022 року.