ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
3 лютого 2022 року
м. Харків
справа № 642/9212/13-ц
провадження № 22ц/818/978/22
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Тичкової О.Ю.
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.
за участю секретаря судового засідання  Антонович А.А., 
учасники справи:
стягувач – Харківський національний університет внутрішніх справ, 
боржник –  ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 21 травня 2021 року, постановлену у складі судді Вікторова В.В. 
УСТАНОВИВ: 
Тридцять першого березня 2021 року Харківський національний університет внутрішніх справ (надалі ХНУВС) звернувся до суду з заявою, у якій просив поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі № 642/9212/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ХНУВС 37 475 грн 71 коп вартості навчання та 374 грн 76 коп. судових витрат.
Заява обґрунтована тим, що з часу набрання рішенням суду від 24.12.2013 законної сили 04.02.2014 у цивільній справі № 642/9212/2013 представник ХНУВС 14.01.2014, 17.03.2015, 15.09.2015, 17.05.2016 звертався до Ленінського районного суду м. Харкова з заявами про видачу виконавчих листів у справі. Судом указані заяви залишалися без відповіді, виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 на користь ХНУВС 37 475 грн 71 коп вартості витрат навчання та 374 грн 76 коп. судового збору були видані лише на виконання заяви ХНУВС від 26.08.2020. З незалежних від ХНУВС причин строк пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі № 642/9212/2013 був пропущений, тому підлягає поновленню. 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 21 травня 2021 року заява ХНУВС задоволена: поновлено ХНУВС строк для пред`явлення до виконання виконавчого документу № 642/9212/13-ц, виданого Ленінським районним судом м. Харкова 10.09.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ХНУВС витрат, пов?язаних із його навчанням в розмірі 37 475,71 грн та судових витрат у розмірі 374,76 грн (т.1 а.с. 249-250).
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що отримання стягувачем виконавчого листа після закінчення строку для пред`явлення його до виконання (20.09.2020) є поважною причиною пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову постанову, якою у задоволенні клопотання ХНУВС відмовити в повному обсязі (т.2 а.с. 2-5).
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу боржник посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. А саме, ХНУВС та Ленінський районний суд м. Харкова знаходяться в межах однієї адміністративно-територіальної одиниці, а тому у стягувача не було жодних перешкод протягом 7 років направити свого представника до Ленінського районного суду м, Харкова для особистого одержання оригіналів виконавчих листів. Викладені стягувачем причини пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не є поважними. Зазначений процесуальний строк пропущений стягувачем через власну бездіяльність, об`єктивні та поважні причини пропуску зазначеного строку відсутні, отже, підстав для його поновлення немає. Оригінали заяв, на які ХНУВС посилається як на докази поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа у справі № 642/9212/13-ц до виконання, в матеріалах цивільної справи № 642/9212/13-ц відсутні. Надані ХНУВС копії не є належними та допустимими. В порушення вимог закону стягувач не направив боржнику копію клопотання про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання з додатками, обмежившись лише копією клопотання без додатків. ХНУВС уже звертався до суду з аналогічною заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, й постановою Харківського апеляційного суду від 02.03.2021 ХНУВС було відмовлено в задоволенні заяви з огляду на те, що викладені ХНУВС причини пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання є неповажними. ХНУВС не надав будь-яких доказів, які вказували б на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, як не вказав і того, що вказані обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення  ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, що були досліджені судом першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При цьому суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 367 ЦПК України).
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судовим розглядом, рішенням Ленінського районного суду від 24.12.2013, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 4 лютого 2014 року, у цивільній справі № 642/9212/2013 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ХНУВС витрати, пов`язані з його навчанням, у розмірі 37 475 грн 71 коп. та 374 грн 76 коп. судового збору (т. 1 а.с. 86-87, 118-120). 
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України у редакції, що діяла станом на 24.12.2013, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
З указаного вбачається, що рішення суду від 24.12.2013 набрало законної сили 04.02.2014. 
Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої статті 22 Закону України № 606-XIV від 21.04.1999 «Про виконавче провадження», що діяв станом на виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.
Отже, строк пред`явлення виконавчого листа у справі № 642/9212/2013 сплив 05.02.2015.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.
Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).
У статті 1 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Матеріалами цивільної справи № 642/9212/13 підтверджено, що виконавчий лист з виконання рішення Ленінського районного суду від 24.12.2013 виданий судом 10.09.2020 (т.1 а.с. 128). 
Згідно зі статтею 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.
Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені статтею 120 ЦПК України.
Згідно зі статтею 127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.
Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі заінтересованої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.
У заяві про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання ХНУВС зазначало, що пропуск строку пред`явлення виконавчого листа до виконання був зумовлений бездіяльністю апарату Ленінського районного суду щодо реєстрації, долучення до матеріалів справи та видачі виконавчих листів у цивільній справі № 642/9212/13 за заявами університету від 14.01.2014, 17.03.2015, 15.09.2015, 17.05.2016, 26.08.2020. 
На підтвердження зазначеного ХНУВС до клопотання про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання були надані копії звернень до суду з заявами про видачу виконавчих листів від 14.01.2014, 17.03.2015, 15.09.2015, 17.05.2016 та копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (т.1 а.с. 209-216).
За клопотанням ОСОБА_1 . Харківський апеляційний суд ухвалою від 09.12.2021 витребував оригінали зазначених доказів. 05.01.2022 ХНУВС надало на вимогу суду оригінали заяв про видачу виконавчого листа та оригінали зворотних повідомлень про отримання працівниками Ленінського районного суду м. Харкова (т.2 а.с. 36-37, 43-50).
Метою статті 433 ЦПК України є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.
Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.
Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 166/1472/18 (провадження № 61-15444св19).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущений та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Обов`язок пред`явити виконавчий лист до виконання в межах строків, визначених Закону України «Про виконавче провадження», покладено саме на стягувача.
Колегія суддів уважає, що матеріалами цивільної справи № 642/9212/13 доведено, що протягом строку пред`явлення виконавчого листа до виконання ХНУВС звертався до Ленінського районного суду м. Харкова з заявою про видачу виконавчого листа. Заява від 14.01.2014 судом виконана не була. Після цього ХНУВС ще тричі звертався до суду першої інстанції з заявами про видачу виконавчого листа у справі № 642/9212/13, які залишилися без відповіді. Вина ХНУВС у невидачі йому виконавчого листа вчасно відсутня. Виконавчий лист у справі № 642/9212/2013 був виданий ХНУВС поза межами його пред`явлення до виконання (10.09.2020). 
Колегія суддів також не погоджується доводом апеляційної скарги про те, що постановою Харківського апеляційного суду від 02.03.2021 ХНУВС вже було відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання від 06.10.2020 у зв`язку з неповажністю вказаних ХНУВС причин пропуску такого строку.
Як убачається з матеріалів справи, ХНВС дійсно 06.10.2020 вже звертався до Ленінського районного суду м. Харкова з клопотанням про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 09.11.2020 клопотання було задоволене (т.1 а.с. 127, 163-164). 
Заява ХНУВС від 06.10.2020 містила такі ж обґрунтування причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа у справі № 642/9212/13 до виконання, як і заява ХНУВС від 31.03.2021, розглянута ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 21 травня 2021 року. 
Але постановою Харківського апеляційного суду від 2 березня 2021 року ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 09.11.2020 було скасовано, у задоволенні заяви ХНУВС від 06.10.2020 – відмовлено не з тих підстав, що викладені в заяві причини пропуску строку пред`явлення виконавчого листа у справі № 642/9212/13 є неповажними. А з тих підстав, що вказані ХНУВС причини не доведені належними доказами (т.1 а.с. 196-198). 
При подачі ХНУВС заяви від 31.03.2021, розглянутої ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 21 травня 2021 року, що є предметом перегляду Харківського апеляційного суду 03.02.2022, ХНУВС усунув недоліки попередньої заяви та надав належні й допустимі докази на підтвердження поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. 
Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 правильності висновку суду в ухвалі від 21.05.2021 про доведеність поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа у справі № 642/9212/13 до виконання не спростували. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є несуттєвими та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, ухвалу суду від 21 травня 2021 року – залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 21 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 10 лютого 2022 року. 

Головуючий                                                                     О.Ю. Тичкова

Судді                                                                           О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук