Постанова 
Іменем України                                       
 
16 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 686/4847/21
провадження № 61-18815св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -    ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Національний банк України, 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у складі судді Карплюка О. І. від 04 червня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду у складі колегії суддів: Костенка А. М., Гринчука Р. С., Спірідонової Т. В., від 07 жовтня 2021 року. 
Основний зміст позовної заяви та її обґрунтування
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 
до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 
(далі - АТ КБ «Приватбанк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Національний банк України, про визнання недійсним кредитного договору. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона не підписувала кредитного договору № SAMDNWFC00006141641 від 19 червня 2014 року і не давала згоду на встановлення кредитного ліміту. Вважала, що на момент підписання договору в неї було відсутнє волевиявлення на його укладення, що є підставою для визнання договору недійсним.
Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила визнати недійсним кредитний договір № SAMDNWFC00006141641, укладений 
19 червня 2014 року між нею та АТ КБ «Приватбанк».
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 
від 04 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення між нею та відповідачем оспорюваного договору.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 червня 2021 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оспорюваний кредитний договір № SAMDNWFC 00061441641 від 19 червня 2014 року між сторонами укладений не був, а відтак відсутні підстави для визнання його недійсним.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції та доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2021 року,  ОСОБА_1 просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 червня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень заявниця зазначила неправильне застосування судами норм матеріального права
і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права 
у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду 
від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також 
не дослідили належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Доводи касаційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції розглянув справу у режимі відеоконференції за заявою відповідача, яка не була надіслана позивачці, не перевірив повноваження представника відповідача, а також не розглянув її заяву про постановлення окремої ухвали. ОСОБА_1 стверджує, що суд не розглянув її заяви про витребування доказів.
Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.
У визначений судом строк відзив на касаційну скаргу не надійшов.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
У липні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до ОСОБА_1 з вимогою погасити заборгованість у розмірі 15 050 грн за кредитним договором № SAMDNWFC00006141641 від 19 червня 2014 року.
Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона не підписувала кредитний договір № SAMDNWFC00006141641 від 19 червня 2014 року, отже волевиявленя на його укладання не мала.
На виконання ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 07 травня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомило суд щодо неможливості надати договір № SAMDNWFC00006141641 від 19 червня 2014 року, оскільки цей договір у банку відсутній.
У відзиві на позов АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що 28 жовтня 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг і отримала доступ до усіх банківських послуг, які надаються банком. 19 червня 2014 року позивачка отримала картку для виплат Gold № НОМЕР_1 , а вказаній послузі було присвоєно референс № SAMDNWFC00006141641. АТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що станом на 01 серпня 2018 року заборгованість за картою 
№ НОМЕР_1 було списано, карту закрито, отже спір щодо заборгованості за цією картою було вирішено у позасудовому порядку ще у 2018 році. Банк зазначав, що окремий договір від 19 червня 2014 року з ОСОБА_1 не укладався. 
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та 
вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За правилом частини першої статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскількикредитний договір 
від 19 червня 2014 року № SAMDNWFC0000614164 між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено не було. Позивач і відповідач заперечували укладання оспорюваного договору, його текст не було надано під час розгляду справи, отже підстави для визнання цього договору недійсним відсутні. 
Посилання касаційної скарги на неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду, є безпідставним, оскільки висновки судів не суперечать висновкам, викладеним у зазначеній заявницею у касаційній скарзі постанові.
Доводи касаційної скарги, які значною мірою стосуються порушення судами норм процесуального права, висновки судів попередніх інстанцій не спростовують, оскільки не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
Порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, судами зроблена належна правова оцінка доказів.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 
від 04 червня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду 
від 07 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                     Є. В. Синельников
 
                                                                                                                  С. Ф. Хопта
 
                                                                                                                  В. В. Шипович