ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року	Львів	Справа № 380/1309/20 пров. № А/857/17986/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                  Обрізко І.М., 
суддів                                                                      Іщук Л.П., Судової - Хомюк Н.М.,
за участю секретаря судового засідання                    Хабазні Ю.Є.,
за участю позивача                                                   ОСОБА_1 ,
за участю представника позивача                              Тонконог В.В.,
за участю третьої особи                                        Павліш О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційну скаргу  фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 07 вересня 2021 року, прийняте суддею Гуликом А.Г. о 17 годині 02 хвилини у місті Львові, повний текст складений 16.09.2021 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

                                                       встановив:

ФОП ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області (надалі - ГУ Держпраці у Львівській області, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 21.01.2020 № 704/33.7-03/ НОМЕР_1 .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 07 вересня 2021 відмовлено у задоволенні позову.
Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що відповідач надіслав на адресу позивача повідомлення про одержання копії, в якому зазначив про отримання матеріалів від ГУ у Львівській області, а саме копії Акта перевірки. Відтак, відповідач виконав свій обов`язок щодо повідомлення позивача про отримання від ГУ ДПС у Львівській області копії Акта перевірки, передбачений пунктом 3 Порядку №509, що підтверджується копією квитанції про відправку рекомендованого поштового відправлення. Суд звернув увагу на те, що Порядком №509 не передбачено обов`язку відповідача встановлювати факт отримання позивачем належним чином відправленого Акта перевірки від 16.12.2019 №704/33.7-03/ НОМЕР_2 , а також на те, що неотримання позивачем повідомлення про отримання копії Акта не перешкоджає прийняттю відповідачем оскарженої постанови та не впливає на її правомірність.

Як вбачається з Акта від 16.12.2019 №704/33.7-03/ НОМЕР_2 фактична перевірка з питань дотримання позивачем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) проведена в присутності ОСОБА_2 , посада якої зафіксована як «адміністратор» готельно-ресторанного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Акт перевірки підписано без заперечень та зауважень. За таких обставин суд вважає, що у цій частині порушення з боку уповноважених працівників контролюючого органу відсутні. Суд звернув увагу позивача на те, що в межах цього спору ним не заявлено позовних вимог щодо визнання протиправними дій посадових осіб ГУ ДПС у Львівській області під час проведення фактичної перевірки, а тому такі не входять до предмету доказування у цій справі.
Суд погодився з аргументами   відповідача про те, що факт виконання трудової функції ОСОБА_2 у ФОП ОСОБА_3 не виключає виконання нею трудової функції також і у позивача. З таких підстав, суд дійшов висновку, що позивач допустив до роботи працівника ОСОБА_2 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У спірній правовій ситуації мало місце прийняття відповідачем рішення на підставі Акта перевірки, який складений в межах проведення перевірки іншим органом контролю, що повністю кореспондує нормам Порядку №509. Таким чином, оскаржувана постанова відповідача про накладення штрафу на позивача є правомірною.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ФОП ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою задовольнити позов.
В апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_2 не є уповноваженою особою ФОП ОСОБА_1 та не є особою, що проводить розрахункові операції. ОСОБА_2 оформлена на іншого суб`єкта господарювання, ГУ ДПС у Львівській області не мали право проводити перевірку ФОП ОСОБА_1 не дотримавшись вимог ст.80, 81 ПК України в частині пред`явлення направлення на перевірку уповноваженій особі або особі, що проводить розрахункові операції.
Звертає увагу на те, що у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії не може бути взятий до уваги ГУ Держпраці у Львівській області під час винесення штрафу.
Аналогічна правова позиція висловлена 11 липня 2019 Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи №804/8555/14, адміністративне провадження №К/9901/8957/18 (ЄДРСРУ № 82947463).
Таким чином, суд проігнорував незаконність проведення перевірки і порушення вимог ст.,80, 81 ПК України, прийняв необґрунтоване Рішення, що має бути скасоване.
Встановлений Актом ГУ ДПС у Львівській області порушення позивачем законодавства про працю, відповідальність за яке передбачена саме абзацом 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, відповідач був зобов`язаний здійснити захід державного нагляду (контролю), а саме: провести інспекційне відвідування.

Порушена процедура здійснення державного контролю, відтак прийнята постанова про накладення штрафу на підставі Акта ГУ ДПС в Львівській області, а не на підставі інспекційного відвідування Управління Держпраці в Львівській області є протиправною та підлягає скасуванню.
Таким чином, суд проігнорував необхідність відповідача перед прийняттям штрафу перевірити відомості в Акті фактичної перевірки шляхом проведення інспекційного відвідування, що стало наслідком прийняття помилкового Рішення, яке має бути скасоване.
Висновки Акта перевірки ДПС, як доказ того, що позивачем порушено законодавство про працю та приймати до уваги лише висновки Акта перевірки ТУ ДПС в Львівській області, є помилковими (маються покликання на постанову Верховного Суду від 21 серпня 2020 у справі №822/1037/18).
Проте, з боку відповідача дані вимоги не були дотриманні, що стало наслідком прийняття помилкового Рішення, що має бути скасоване.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_2 працює по трудовому договору з ФОП ОСОБА_3 , який здійснює господарську діяльність в готелі, відносно неї подаються податкові звіти та сплачуються податки.

Доказів того, що ОСОБА_2 перебуває із позивачем у неоформлених трудових відносинах відповідач до суду не надав. Висновки про порушення позивачем норм трудового законодавства в частині допуску особи до роботи без укладення трудових договорів не можуть ґрунтуватися на припущеннях, без безпосередньої фіксації виконання певних робіт зазначеною особою.
Висновок суду про допомогу ОСОБА_2 . Позивачу та допуск її до робочого місце не може ґрунтуватися лише на поясненнях, які ж вона і спростувала під час надання показів як свідок у судовому засіданні.
Суд проігнорував факт не доведення з боку Відповідача дійсного порушення Позивачем ч. 3 ст, 24 КЗпП України, щодо допущення працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.
Таким чином, суд не взяв до уваги відсутності факту доведення будь-якими доказами допуску ОСОБА_2 до роботи, що стало наслідком прийняття помилкового Рішення, яке має бути скасоване.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04.12.2017. До основних видів економічної діяльності позивачки належить діяльність ресторанів та надання послуг мобільного харчування (КВЕД 56.10).
16.12.2019 ГУ ДПС у Львівській області відповідно до наказу від 10.12.2019 №2721 та направлень від 11.12.2019 №№4695, 4696 проведена фактична перевірка з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) готельно-ресторанного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за результатами якої складено Акт від 16.12.2019 №704/33.7-03/ НОМЕР_2 (далі - Акт перевірки).
Фактична перевірка проведена у присутності адміністратора готельно-ресторанного комплексу, а саме - працівниці ОСОБА_2 .

Акт перевірки складено та підписано без зауважень та заперечень.
Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог частини 1, 3 статті 24 КЗпП України, а також постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» №413 від 17.06.2020 в частині допуску до виконання трудової функції працівників без укладення трудового договору.
ГУ ДПС у Львівській області скерувало вказаний Акт до відповідача для подальшого реагування та прийняття рішення. Відповідне поштове відправлення надійшло до відповідача 20.12.2019 за вх.№01-10/21492.

Листом №413/1/11-39 від 20.12.2019 відповідач повідомив позивача про те, що отримання Акта перевірки є підставою для накладення штрафу за порушення законодавства про працю. Повідомлення позивача здійснено належним чином, оскільки датою прийняття поштового відправлення відділення пошти є 24.12.2019, що підтверджується викопіюванням з сайту Укрпошти стосовно відстеження листа за трекінгом №7900823803482.
На підставі Акта від 17.12.2019 №704/33.7-03/2586011087 відповідач прийняв постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 21.01.2020 №704/33.7-03/2586011087 (далі - оскаржувана постанова), якою на підставі абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України наклав на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 125190,00 грн.

Порядок проведення фактичної перевірки регламентовано статтею 80 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та відповідно до такої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.
Під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з`ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо) (пункт 80.6 статті 80 ПК України).

Відповідно до пункту 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.
Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.
Згідно з пунктом 86.5 статті 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки.

Відповідно до підпункту 20.1.47 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право отримувати пояснення від роботодавців та/або їх працівників, та/або осіб, праця яких використовується без документального оформлення, під час проведення перевірок з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), дотримання податковим агентом податкового законодавства щодо оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом.
Відповідно до частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - КЗпП України) юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.
Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частиною 1 статті 259 КЗпП України встановлено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 509), у пункті 1 та 2 якого визначено механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами 2-7 статті 53 Закону України «Про зайнятість населення».

Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи накладаються на підставі, зокрема, Акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Таким чином, Акт перевірки територіального органу ДПС, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, є самостійною підставою для накладення штрафу відповідно до статті 265 КЗпП України.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 28 січня 2021 у справі № 380/1116/20, від 21 квітня 2021 у справі № 260/586/20.
Щодо факту самого порушення, яке ставиться у вину позивачу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Нормами статті 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до частини 2 статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. 
Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов`язковим:
1) при організованому наборі працівників;
2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;
3) при укладенні контракту;
4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;
5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);
6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;
7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 24 КЗпП України).
Правовий аналіз вищезазначених законодавчих норм дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що трудовий договір чинне законодавство визначає як домовленість між працівником і власником про умови виконання роботи, оскільки працівники самі не організовують роботу і виконують таку не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам.
Відповідальність, передбачена абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, настає в разі, якщо особа виконує певні роботи чи здійснює окремі повноваження з відома, за дорученням та в інтересах, зокрема, фізичної особи-підприємця, а тому ключовим питання при вирішенні спірних правовідносин є встановлення наявності або відсутності фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору, фактичне виконання особою трудових функцій без оформлення трудових відносин.

Верховний Суд у постанові від 05.10.2020 у справі №560/407/19 вказав, що відповідальність настає в разі, якщо особа виконує певні роботи чи здійснює окремі повноваження з відома, за дорученням та в інтересах, зокрема, фізичної особи-підприємця. При цьому, має бути встановлений факт використання фізичною особою-підприємцем найманої праці.
Факт допуску особи до роботи без оформлення трудового договору повинен бути підтверджений достатнім обсягом доказів, що характеризують відносини особи та суб`єкта господарювання, який його наймає, як трудові, від таких осіб повинно бути відібрано пояснення.

У акті, складеному за наслідками перевірки, повинні фіксуватись лише ті порушення, які достеменно підтверджені доказами (документами, поясненнями тощо) у обсязі, що дозволяє беззаперечно стверджувати про виявлені факти. При цьому, такі докази не мають носити суперечливий характер, допускати неоднозначне тлумачення.
Важливість відображення (фіксації) у акті, складеному за наслідками проведеної уповноваженим органом перевірки, достовірної і повної інформації обумовлено тим, що такий документ є підставою для застосування фінансових санкцій та становить основну частину доказової бази при розгляді справи про накладення штрафу.
Отже, контролюючий орган, під час здійснення фактичної перевірки в межах наданої компетенції, повинен був перевірити і з`ясувати усі обставини, які охоплювались предметом перевірки, зокрема, в частині факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), а також підтвердити такі належними та допустимими доказами.
Верховний Суд у постанові від 21 серпня 2020 у справі № 822/1037/18 зауважив, що відповідно до пункту 8 Порядку №509 розгляд справ на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, акта, зазначеного в абзаці п`ятому пункту 2 цього Порядку, здійснюється уповноваженими посадовими особами Держпраці та її територіальних органів.
Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання.
За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
За таких обставин суд касаційної інстанції у зазначеній вище справі  прийшов до висновку, що відомості, викладені в акті перевірки, підлягають перевірці та оцінці на підставі наявних доказів під час розгляду справи управлінням Держпраці. Це свідчить, що викладені в акті перевірки відомості не є беззаперечним доказом вини особи у порушенні вимог законодавства про працю, а підлягають перевірці.

Судом із матеріалів, зокрема, із пояснень ОСОБА_2 (том 1, а.с.92) вбачається, що остання зазначила про те, що працює у ФОП ОСОБА_4 , починаючи з березня 2019 року по даний час на посаді адміністратора, оформлення офіційне. Таке пояснення долучено до Акта перевірки.
Крім того, суд звертає увагу на те, що допитана у судовому засіданні суду першої інстанції  свідок ОСОБА_2 пояснила, що працює у готельно-ресторанному комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де господарську діяльність здійснює позивач та ФОП ОСОБА_3 . З останнім ОСОБА_2 уклала трудовий договір. Разом з цим, вона допомогає і позивачу, в якого працює на посаді адміністратора, а у ФОП ОСОБА_3 на посаді офіціанта. Також дала покази про те, що пояснення надавала добровільно, будь-якого тиску перевіряючі на неї не чинили. 
Допитані в суді першої інстанції свідки головний державний ревізор-інспектор ОСОБА_5 та старший державний ревізор-інспектор ОСОБА_6, які проводили фактичну перевірку, повністю підтвердили висновки, викладені у відповідному акті перевірки в цій частині. Також дали покази, згідно з якими зазначили, що пояснення в ході проведення перевірки ОСОБА_2 надавала добровільно, жодного тиску на неї не чинилося.
Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач допустив до роботи працівника ОСОБА_2 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, оскаржувана постанова відповідача про накладення штрафу на позивача є правомірною.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав вважати неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
                                                            
Керуючись ст.ст. 243, 308,  315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                            постановив:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 07 вересня 2021 року у справі № 380/1309/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено 15.03.2022 року у зв`язку із перебуванням судді Судової - Хомюк Н.М. у відпустці.