Справа № 128/3374/17
Провадження № 22-ц/801/465/2022
Категорія: 45
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2022 року	Справа № 128/3374/17	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинський В.П.,
суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,
розглянувши в письмовому провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,
в с т а н о в и в:
У грудні 2017 року  ОСОБА_2  звернулась з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 21.06.2017 (справа № 128/3409/15-к) було встановлено, що 20.06.2015 близько 21 год 00 хв ОСОБА_1 , знаходячись в с. Лука-Мелешківська, Вінницького району Вінницької області на ДК «Захисник» біля дачної ділянки НОМЕР_1, під час сварки з ОСОБА_2 , усвідомлюючи протиправність своїх дій стосовно спричинення тілесних ушкоджень, стоячи навпроти неї, своїми обома руками схопив її за праве та ліве плече, вище ліктьового суглобу, та, стиснувши вказані місця обома руками, тримав її та хитав нею вперед та назад, таким чином обмеживши її рухи в просторі, що не залежали від її волі в момент спричинення тілесних ушкоджень, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синців на правому та лівому плечах. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 21.06.2017, яка набрала законної сили після її перегляду апеляційним судом Вінницької області, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 125 КК України закрито та звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, згідно зі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності. Згідно з висновком судово-медичного експерта № 827 від 22.06.2015, внаслідок злочинних дій ОСОБА_1 у неї виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців на правому та лівому плечах, які належать до категорії легких тілесних ушкоджень. Вказаними злочинними діями відповідач ОСОБА_1 спричинив їй моральну шкоду, що проявилась у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з спричиненням тілесних ушкоджень, а також у її душевних стражданнях та у приниженні її честі та гідності. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та подальшої зухвалої поведінки відповідача погіршився її емоційний стан, а саме: вона майже не приймає участі у святкових та розважальних заходах, відмовляється від зустрічей з друзями, часто перебуває у пригніченому стані та в поганому настрої, порушився сон та погіршився апетит, значно втратила вагу тіла. Через протиправні дії відповідача страждає не лише вона, а й її сім`я, члени якої постійно переживають за її здоров`я та життя. Тому вона була вимушена звернутись до суду з проханням стягнути з ОСОБА_1 на її користь 80000 грн моральної шкоди, завданої злочином.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 21 грудня 2021 року задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушення, в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн 00 коп.
В решті позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 256 (двісті п`ятдесят шість) грн 00 коп.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Кадочніков А.О. просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
З матеріалів справи вбачається, що згідно з копією обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12015020100000874 від 22.06.2015, по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, 20.06.2015 близько 21 год 00 хв ОСОБА_1 , знаходячись в с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької області на Д/К «Захисник» біля ділянки НОМЕР_1, під час сварки з ОСОБА_2 , усвідомлюючи протиправність своїх дій стосовно спричинення тілесних ушкоджень, стоячи навпроти останньої, своїми обома руками схопив ОСОБА_2 за праве і ліве плече, вище ліктьового суглобу, та, стиснувши вказані місця обома руками, тримав ОСОБА_2 та хитав останньою вперед і назад, таким чином обмеживши її рухи в просторі, що не залежало від волі потерпілої в момент спричинення тілесних ушкоджень, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синців на правому та лівому плечах (т. 2 а.с. 59-60).
Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 827 від 22.06.2015, у ОСОБА_2 були виявлені тілесні ушкодження синці на правому та лівому плечах; вказані тілесні ушкодження належать до категорії легких тілесних ушкоджень, які виникли від дії тупого, твердого предмета та за давністю свого утворення, можливі в строк, що вказаний в постанові про призначення експертизи - 20.06.2015 (т. 2 а.с. 58).
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 21.06.2017 кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 , внесене в ЄРДР № 12015020100000874 за підозрою його у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, закрито та звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності; цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, залишено без розгляду, роз`яснено цивільному позивачу ОСОБА_2 її право на звернення до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства. Ухвала набрала законної сили згідно з ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 09.10.2017 (т. 2 а.с. 63-65).
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що умисними діями відповідача ОСОБА_1 позивачу ОСОБА_2 завдані тілесні ушкодження, внаслідок чого остання пережила фізичний біль, втратила спокій, перенесла стрес, чим був порушений її звичний спосіб життя, для відновлення якого вона потребувала певних зусиль. Моральна шкода також полягає у тому, що від протиправних дій відповідача позивач досі морально пригнічена через постійні переживання.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно зі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. 
Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
Згідно з пунктами 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з прийнятою ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області про закриття провадження від 21.06.2017, так як  ОСОБА_1 зазначає, що відсутні докази про заподіяння саме ним тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , а також посилається на невірне визначення важкості заподіяних тілесних ушкоджень останній.
Однак зазначені обставини були предметом розгляду апеляційної скарги на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 21.06.2017 року, яка була залишення апеляційним судом Вінницької області без змін.
Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції при визначені моральної шкоди не звернув уваги, що відсутній зв`язок між діями ОСОБА_1 та заподіяними тілесними ушкодженням ОСОБА_2 , однак вказані доводи суд апеляційної інстанції до уваги не бере з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 21.06.2017 кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за підозрою його у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, закрито та звільнено його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.
Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 398/571/15-ц.
Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 827 від 22.06.2015, у ОСОБА_2 були виявлені тілесні ушкодження синці на правому та лівому плечах; вказані тілесні ушкодження належать до категорії легких тілесних ушкоджень, які виникли від дії тупого, твердого предмета та за давністю свого утворення, можливі в строк, що вказаний в постанові про призначення експертизи - 20.06.2015.
Судом встановлено, що вказані тілесні ушкодження ОСОБА_2 отримала внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 .
При розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 не заперечував, що зупиняв ОСОБА_2 руками.
Крім іншого судом першої інстанції вірно враховано, що відповідач у справі, будучи обвинуваченим у кримінальному провадженні, на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягав, кримінальне провадження у справі закрито саме за його клопотанням.
При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції виходив з ступеня завданих ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, ступеня та характеру перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані перенесенням нею фізичного болю, істотністю вимушених змін у її житті, доведенням протягом тривалого часу порушення своїх прав, та враховуючи вимоги розумності і справедливості, вірно визначив розмір моральної шкоди у сумі 20 000 грн.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:                                 В.П. Рибчинський
Судді:                                                 Л.О. Голота
                                                                               Т.О. Денишенко