Ухвала
Іменем України    
    
14 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 766/13974/20
провадження № 61-494ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка підписана представником ОСОБА_5 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 липня 2021 року в складі судді: Булах Є. М., та постанову Херсонського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року в складі колегії суддів: Чорної Т. Г., Пузанової Л. В., Склярської І. В., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа: виконавчий комітет Суворовської районної ради у м. Херсоні як орган опіки та піклування, служба у справах дітей Херсонської обласної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, призначення опікунів та стягнення аліментів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в інтересах малолітніх  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , звернулися із позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа: виконавчий комітет Суворовської районної ради у м. Херсоні як орган опіки та піклування, служба у справах дітей Херсонської обласної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, призначення опікунів та стягнення аліментів.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі є рідними дідусем та бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Мати дітей - ОСОБА_8 , є їх дочкою.
 
Батьком ОСОБА_3 є ОСОБА_6 , а ОСОБА_4 - ОСОБА_7 .
 
Весь цей час діти перебувають на їх повному утриманні. ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дітей до досягнення повноліття, не виконують та не здійснюють жодних дій, спрямованих на їх виконання. Зовсім не цікавляться розвитком, станом здоров`я дітей, не дбають про їх інтереси, крім того ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вживають наркотичні засоби та ведуть аморальний спосіб життя, що негативно може вплинути на дітей.
 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили:
позбавити батьківських прав ОСОБА_6 та ОСОБА_8 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
позбавити батьківських прав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
призначити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 опікунами малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
стягнути аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, присудивши їх стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 ;
стягнути аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття, присудивши їх стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 .
 
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:
при зверненні із позовом позивачі посилалися на ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Натомість судом встановлено, що ОСОБА_6 від виконання своїх батьківських обов`язків не відмовляється, з сином мав добрі товариські відносини, має інтерес до участі у вихованні сина. Відносини та спілкування між дитиною та батьком ОСОБА_6 мали не систематичний характер, оскільки самі позивачі з часу коли батьки дитини припинили шлюбні відносини, мали за мету усунути таке спілкування та віддалити батька від дитини. Мета такої поведінки не відома, оскільки під час розгляду справи і самі позивачі, і свідки зазначали, що з початку відносин ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ними не сприймалися ці відносини, а в подальшому допомога від ОСОБА_6 їм була не потрібна. Зі слів позивачів, вони ОСОБА_6 не повідомляли, що ОСОБА_8 , як матір має проблеми зі здоров`ям, а дитина при цьому перебуває на їх утриманні та піклуванні і з матір`ю не проживає. До органів опіки заяв не подавили з приводу самоусунення ОСОБА_6 , якщо воно було, від виконання останнім своїх батьківських обов`язків відносно свого сина, для проведення профілактичних бесід із батьком дитини. Тому суд першої інстанції зробив висновок про відсутність наміру у позивачів у сприянні для укріплення стосунків батька із дитиною;
ОСОБА_7 позицію щодо позбавлення його батьківських прав в заявах по суті справи не висловив. Однак, з акту відвідування родини ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , складеного 25 листопада 2020 року, встановлено, що не згоден з позбавленням його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_7 ;
висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав оцінюється судом як один із доказів, має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення батьків батьківських прав. Проаналізувавши висновки органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів, суд першої інстанції його відхилив. Зазначивши, що ОСОБА_8 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , орган опіки та піклування не вказав про здійснення виходів, складення актів обстеження житлово-побутових умов за вказаною адресою. Місце проживання матері органом опіки не встановлювалося, відомості про матір зазначено виключно зі слів позивачів. Також, орган опіки та піклування встановивши, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, заперечує проти позбавлення його батьківських прав і вказує на перешкоди у спілкуванні з сином, висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав ґрунтував виключно з позиції позивачів. Заходів з приводу проведення профілактичних бесід і з відповідачем ОСОБА_7 не проводив та не сприяв своїми діями та рішеннями для налагодження стосунків між дитиною та батьком. Попри те, що орган опіки та піклування встановив незгоду ОСОБА_6 з позбавленням його батьківських прав, бажання батька спілкуватися з сином, висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав ґрунтував виключно з позиції позивачів. Вказані обставини у сукупності свідчать про прийняття висновків органом опіки та піклування без належного з`ясування всіх обставин, які мають значення при вирішенні питання про позбавлення відповідачів батьківських прав, є недостатньо обґрунтованими та не містять достатні підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав, з огляду на що судом вказані висновки оцінюються, як недостатньо обґрунтовані, а тому не сприймаються судом як належний доказ;
у справі, яка розглядається виняткових обставин, що б безумовно свідчили про свідоме та систематичне нехтування відповідачами батьківськими обов`язками не встановлено та належними та допустимим доказами не підтверджено. Тому позбавлення відповідачів батьківських прав є передчасним та таким, що суперечить інтересам малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Позовні вимоги в частині визначення опіки та стягнення аліментів є похідними від позовних вимог про позбавлення батьківських прав, тому позов у цій частині позовних вимог також задоволенню не підлягає.
 
Постановою Херсонського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , залишено без задоволення. Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 липня 2021 року залишено без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:
звернувшись із вимогами про позбавлення відповідачів батьківських прав, позивачі зазначають те, що батьки дітей протягом тривалого часу свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками, а саме: батьківського піклування та батьківської турботи до дітей не виявляють, станом здоров`я дітей не піклуються, фізичний та моральний розвиток дітей не підтримують, необхідних умов для навчання та проживання дітям не забезпечують, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, не створюють умов для отримання дітьми освіти. Проте жодними належними та допустимими доказами ці обставини не доведені, всі твердження гуртуються лише на показах позивачів;
заперечуючи проти позову, ОСОБА_6 посилався на те, що позивачі не надали доказів того, що він умисно ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина. Його колишня дружина не зверталася ні до суду, ні до нього щодо примусових способів виконання ним обов`язку утримувати дитину. Після розлучення вони усно погодили з дружиною, що дитина буде проживати разом матір`ю. Крім того, за об`єктивних причин, перебування на заробітках у Республіці Польща, він не міг брати участь у вихованні дитини, на адресу ОСОБА_8 надсилав грошові кошти на забезпечення своєї дитини. На теперішній час в судовому порядку ним порушене питання про визначення місця проживання дитини разом з ним. Від виконання батьківських обов`язків не ухиляється, бажає і має можливість піклуватися, виховувати та матеріально забезпечувати дитину. Вважає необґрунтованим і таким, що не відповідає інтересам дитини, висновок органу опіки та піклування про можливість позбавлення його батьківських прав, оскільки в цьому висновку відсутні посилання на обставини, виходячи з яких комісія дійшла висновку про його ухилення від виконання батьківських обов`язків
посилання позивачів на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вживають наркотичні речовини, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги, оскільки жодними належними доказами ця обставина не підтверджена. Проходження ОСОБА_8 курсу соціально-психологічної реабілітації не свідчить про зловживання нею наркотичних засобів. Зловживання ОСОБА_7 наркотичних засобів жодним доказом не підтверджено;
належні та допустимі докази свідомого ухилення відповідачами від виконання своїх батьківських обов`язків, навмисного нехтування ними своїми батьківськими обов`язками, які б були законною підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав відносно неповнолітніх дітей, позивачами не надано;
висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав відповідачів, є обґрунтованим, оскільки позивачами не доведено та судом не встановлено наявності такого обов`язкового елементу як винності в умисному ухиленні батьків від виконання їх батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. Проте суду не надані докази застосування до батьків дітей будь-яких заходів впливу, їх попереджень про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, орган опіки та піклування не здійснював контроль за виконанням батьками своїх батьківських обов`язків. З метою захисту якнайкращих інтересів дітей суд обґрунтовано визнав за доцільне збереження їх зв`язків із батьками, що забезпечить їх розвиток у безпечному та стійкому середовищі, яке не є неблагополучним, оскільки зворотного судом не встановлено;
суд першої інстанції, оцінивши висновок виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради, як органу опіки та піклування, від 06 січня 2021 року за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, зробив правильний висновок про його відхилення з підстав неналежного обґрунтування необхідності позбавлення відповідачів батьківських прав, що не суперечить частині шостій статті 19 СК України. Крім того висновок органу опіки та піклування, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав відносно дітей, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду;
апеляційний суд відхилив доводи позивачів про те, що суд першої інстанції не допитав дитину для з`ясування її думки. Згідно наявного в матеріалах справи листа служби у справах дітей Суворовської районної у місті Херсоні ради від 29 квітня 2021 року встановлено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Суворовської районної у м. Херсоні ради, яке відбулося 05 січня 2021 року, заслухано малолітнього ОСОБА_3 , де він, у присутності батька, мав можливість висловити свою думку. Бесіда з дитиною проводилася за участю представників служби у справах дітей, органу Національної поліції, педагога, фахівця із соціальної роботи Херсонського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, лікаря та інших осіб членів комісії з питань захисту прав дитини Суворовської районної у м. Херсоні ради, в присутності та за згодою батька дитини. Особистий погляд дитини був врахований у висновках органу опіки та піклування, які долучено до матеріалів справи. Вказано, що відповідно до пункту 14 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого постановою КМ України від 01 червня 2020 року № 585, в інтересах дитини для мінімізації негативного впливу на її емоційний стан та психічне здоров`я, а також з метою недопущення її повторної психологічної травматизації, бесіда з дитиною проводиться один раз. У разі потреби повторна бесіда проводиться, як правило, одними і тими самими особами. Таким чином суд першої інстанції врахував положення статті 171 СК України та статті 12 Конвенції, надав можливість дитині ОСОБА_3 висловити свою думку.
 
05 січня 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , подали касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_5 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 липня 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року, у якій ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. 
 
Підставою, на якій подається касаційна скарга, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , зазначають неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених, у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/17 (провадження № 61-10531св21) та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19).
 
Касаційна скарга мотивована тим, що у справі, що розглядається існують виняткові обставин, які свідчать про свідоме та систематичне нехтування відповідачами банківськими обов`язками. Суди не взяли до уваги надані позивачами докази, а саме - показання свідків, які підтверджують, що, що відповідачі навмисно не виконують своїх обов`язків по вихованню дітей. Позивачами не чиняться перешкоди у спілкуванні відповідачів з дітьми. Орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав і цей висновок є достатньо обґрунтованим і не суперечить інтересам дітей. Вказують, що суди не заслухали думку дитини ОСОБА_3 . Позивачі вважають, що орган опіки та піклування у висновку безпідставно послався па пункт 14 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого постановою КМ України від 01 червня 2020 року № 585.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Суди встановили, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними дідусем та бабусею ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
 
На цей час діти проживають разом з дідусем та бабусею.
 
У актах обстеження умов проживання від 27 травня 2020 року, 11 листопада 2020 року, за місцем проживання ОСОБА_2 , та ОСОБА_2 зазначено про задовільні умови проживання, наявність необхідних меблів, техніки. Вказано, що для дітей є меблі, дитячі речі, іграшки, комп?ютер. Зазначено кількість мешканців та зі слів бабусі зазначено, що матір дітей протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки має наркотичну залежність. Протягом останніх років утриманням, вихованням та розвитком дітей займаються дідусь та бабуся. Старший онук ОСОБА_3 є учнем 6 класу ЗОШ № 44, займається велоспортом, до цього відвідував секцію батуту, молодший онук ОСОБА_4 є вихованцем ясла-садка № 28.
 
Відповідно до акту обстеження умов проживання від 18 листопада 2020 року за місцем проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_16 зазначено, що про задовільні умови проживання, наявність необхідних меблів, техніки, стосунки в родині доброзичливі. Вказано, що для дитини є меблі, дитячі речі, іграшки, комп?ютер, батько працює за межами України. Повідомив, що перераховує гроші, допомагає сину речами, спілкуються по телефону, малолітній відвідує батька та бабусю.
 
Згідно акту відвідування родини ОСОБА_7 від 25 листопада 2020 року, останній повідомив, що він не дає згоду на обстеження його умов проживання через відсутність світла в квартирі та зазначив, що не згоден з позбавленням його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
У висновку виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради, як органу опіки та піклування, від 06 січня 2021 року № 9 встановлено доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 та ОСОБА_8 відносно малолітнього  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
 
Відповідно до видаткових накладних № ЛТ-0016746, № ЛТ-0016074 від 2017 року, 2018 року та виписки з карткового рахунку у АТ КБ «ПриватБанк» від 17 листопада 2020 року ОСОБА_6 купував дитячі речі та надсилав грошові кошти на картковий рахунок ОСОБА_8 .
 
Згідно довідки № 18/36, виданої 02 квітня 2020 року ГС «Міжнародна антинаркотична асоціація», ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 26 квітня 2019 року по 26 січня 2020 проходила курс соціально-психологічної реабілітації в закритому стаціонарі в центрі ГС за адресою: м. Кропивницький, вул. Ярошенка, буд. 7.
 
У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
 
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
 
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. (пункти 1)-6) частини першої статті 164 СК України).
 
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».
 
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
 
Аналіз змісту оскаржених рішень свідчить, що суди обґрунтовано не взяли до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки встановили, що: висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав орган опіки і піклування ґрунтував виключно з позиції позивачів, без належного з`ясування всіх обставин, які мають значення при вирішенні питання про позбавлення відповідачів батьківських прав; висновок є недостатньо обґрунтованими та не містить достатні підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав.
 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
 
Суди встановили, що позивачі не довели належними та допустимим доказами ухилення відповідачів від виховання дітей та свідомого нехтування батьківськими обов`язками, і позбавлення відповідачів батьківських прав є передчасним та таким, що суперечить інтересам малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
 
За таких обставин, суди обґрунтовано відмовили в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, а також похідних позовних вимоги про визначення опіки та стягнення аліментів.
 
Посилання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21) необґрунтоване, оскільки у справі № 459/3411/18 встановлено, що: відповідач ОСОБА_2 нехтує потребами своєї дочки, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків; ОСОБА_2 не довів зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо дочки; тому суди зробили висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Натомість у справі 766/13974/20 таких обставин не встановлено, а тому висновки у справі № 459/3411/18 зроблено за інших фактичних обставин.
 
Посилання на висновки, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19), також є необґрунтовані, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин. 
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка підписана представником ОСОБА_5 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 липня 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа: виконавчий комітет Суворовської районної ради у м. Херсоні як орган опіки та піклування, служба у справах дітей Херсонської обласної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, призначення опікунів та стягнення аліментів.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                              В. І. Крат
                                                                   
                                                                                                        І. О. Дундар 
 
                                                                                                        Є. В. Краснощоков