СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року                       м. Харків                  Справа № 922/3323/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя  Фоміна В.О.

за участю секретаря судового засідання Бессонової О.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Коло турботи" (вх.№3620 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 01.11.2021, ухвалене суддею Лавровою Л.С. у приміщенні Господарського суду Харківської області 01.11.2021 об 11:21 год. (повне рішення складено 01.11.2021) у справі №922/3323/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коло турботи", м.Куп`янськ Харківської області,
до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м. Харків,          
про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області звернулося ТОВ "Коло турботи" з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, в якому просило суд зобов`язати відповідача звільнити позивача від сплати орендної плати за договором оренди № 6607-Н від 08.10.2018 на період дії карантину, згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 611 “Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину” від 15.07.2020. 
Рішенням Господарського суду Харківської області від 01.11.2021 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В обґрунтування вказаного рішення суд першої інстанції з посиланням на правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду, зокрема, від 26.08.2021 у справі № 910/13397/20, від 16.09.2021 у справі №922/3734/20, від 12.10.2021 у справі № 922/3735/20, зазначив, що право на нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 Постанови КМУ № 611 виникає автоматично, в силу прямої норми закону та не потребує документального переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір, а обставини щодо наявності або відсутності підстав для звільнення орендаря нерухомого державного майна від орендної плати підлягають дослідженню судом за наявності спору між сторонами щодо виконання зобов`язання в частині нарахування та сплати орендної плати за договором оренди; обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.
Позивач у межах встановленого законом строку подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищевказане рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апелянт зазначає, що листом від 21.07.2021 відповідач повідомив позивача про поновлення нарахування орендної плати (від сплати якої позивач був звільнений, про що відповідач повідомляв його листом від 19.11.2020) у зв`язку з внесенням змін до договору оренди, відповідно до яких орендар має право використовувати майно за будь-яким цільовим призначенням. Зазначаючи, що ТОВ "Коло турботи" не погоджувалося на внесення жодних змін до договору оренди (окрім продовження строку його дії) і що вказане підприємство використовує орендоване майно виключно з метою розміщення ксерокопіювальної техніки для надання населенню послуг із ксерокопіювання документів та побутового обслуговування населення – позивач стверджує, що порушення його прав і охоронюваних законом інтересів полягає в тому, що відповідачем безпідставно і незаконно було поновлено нарахування орендної плати, несплата якої спричиняє додаткове навантаження у вигляді штрафних санкцій та можливості для відповідача виступити з ініціативою про розірвання договору оренди. За таких обставин, заявник скарги вважає необґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо обрання ТОВ "Коло турботи" неналежного способу захисту своїх прав.  Заявник скарги також наполягає на тому, що на правовідносини сторін поширюється дія постанови Кабінету Міністрів України № 611 “Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину” від 15.07.2020 щодо звільнення від орендної плати на період карантину орендарів, які орендують приміщення з метою побутового обслуговування населення. ТОВ "Коло турботи" вказує на те, що незважаючи на наявність у відповідача права на проведення контролю за використанням майна та виконанням орендарем умов договору, таких перевірок орендодавцем не проводилося, отже, є незрозумілим, з яких підстав та на підставі яких документів відповідач зробив висновок про те, що позивач не використовує майно з метою розміщення ксерокопіювальної техніки для надання населенню послуг із ксерокопіювання документів та побутового обслуговування населення, натомість, на думку заявника скарги, належним підтвердженням факту надання ним населенню саме вищевказаних послуг є акт обстеження нерухомого майна від 28.09.2021, що подавався ТОВ "Коло турботи" до суду першої інстанції. Також заявник скарги посилається на ту обставину, що основним видом діяльності ТОВ "Коло турботи" за КВЕД 82.19 є фотокопіювання, підготування документів та інша спеціалізована допоміжна офісна діяльність.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.12.2021 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А.) відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та призначено її до розгляду на 23.12.2021 о 16:00 годині, встановлено учасникам справи строк до 20.12.2021 для подання відзивів на апеляційну скаргу, а також для подання заяв, клопотань тощо. 
15.12.2021, тобто в межах визначеного судом строку відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, стверджуючи, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, та посилаючись на практику Верховного Суду щодо вирішення подібних спорів, просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 01.11.2021 у справі №922/3323/21 без змін. 20.12.2021 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області надало клопотання про долучення доказів, а саме, додатків до відзиву на апеляційну скаргу. 
22.12.2021 у зв`язку з відпусткою судді Пуль О.А. було здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 у судовому засіданні оголошено про відкладення розгляду справи на 01.02.2022 о 16:00 год.
Станом на 01.02.2022 суддя-доповідач Шевель О.В. була тимчасово непрацездатною. 
Відповідно до ч.9 ст. 32 ГПК України невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач зі складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.
Частиною 13 ст. 32 ГПК України встановлено, що справа, розгляд якої розпочато, зокрема, колегією суддів, повинна бути розглянута тією ж колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи та інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи тимчасову непрацездатність судді-доповідача, відсутність визначених ч.9 ст.32 ГПК України підстав для повторного автоматизованого розподілу справи, достатність часу для розгляду апеляційної скарги у строки, визначені ГПК України, судове засідання, призначене на 01.02.2022 о 16:00 годині, не відбулося.
Після виходу на роботу судді-доповідача Шевель О.В. 07.02.2022 колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про призначення розгляду даної справи на 15.02.2022 о 14:15 годині, про що учасників справи повідомлено ухвалою від 07.02.2022.
Присутні в судовому засіданні 15.02.2022 представники сторін підтримали викладену ними письмово правову позицію.
В ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах встановленого строку.
Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України. 
Присутні в судовому засіданні представники сторін погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано до справи у відповідності до ст.74 ГПК України та які стосуються меж апеляційного розгляду справи.
За таких обставин, колегія суддів, дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.
У відповідності до вимог ст.282 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними. 
08.10.2018 між РВ ФДМУ по Харківській області (орендодавець) та ТОВ “Коло турботи” (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна №6607-Н, а в подальшому, 08.11.2019 - договір №1 про внесення змін до вказаного договору оренди (а.с. 12 – 29) Відповідно до п. 1.1 договору (а редакції договору №1 від 08.11.2019), орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення: кім. № 2, 4-8, 10-12, 15, 1/2 кім. № 13, 14, 16, 18 площею 120,75 кв.м. на першому поверсі та напівпідвал площею 165,30 кв.м. одноповерхової адміністративної будівлі (реєстровий номер 21247874.1.ЮМАЖВМ005, інв. №10310024, літ. “А”, загальною площею 286,05 кв.м., розміщене за адресою: Харківська область, м. Куп`янськ, вул., Харківська, 2, що перебуває на балансі Куп`янського міськрайцентру зайнятості (далі – майно).
Майно було передано в оренду з метою розміщення суб`єкта господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення (п. 1.2. договору). Строк дії договору - до 08.10.2019 (п. 10.1), було продовжено згідно з договором №1 від 08.11.2019 до 08.10.2020 (а.с.27).
Листом від 19.11.2020 № 11-03-02-10169 (а.с.44) орендодавець повідомив орендаря про звільнення від орендної плати за користування нерухомим державним майном з дати встановлення карантину по договору оренди від 08.10.2018 № 6607-Н.
Також, як вбачається з матеріалів справи, орендар звернувся до орендодавця з листом від 05.08.2020 про продовження договору оренди на 4 роки 11 місяців (а.с.68).
11.08.2020 орендодавцем було прийнято рішення про оголошення аукціону, за результатами якого договір оренди від 08.10.2018 № 6607-Н може бути продовжений або укладений з новим орендарем (а.с.70).
Згідно з умовами оренди майна для продовження вказаного договору, затвердженими наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області від 13.05.2021 №01445 (а.с.71 – 78), майно може бути використано за будь-яким цільовим призначенням.
У червні 2021 року орендар надав заяву про участь в електронному аукціоні щодо продовження договору оренди від 08.10.2018 № 6607-Н а також надав згоду щодо взяття на себе зобов`язань, визначених в умовах оренди в електронному аукціоні (а.с.69, 80).
06.07.2021 за результатами вказаного аукціону (переможцем якого стало  ТОВ "Коло турботи"), орендодавець, орендар та балансоутримувач (Куп`янський міськрайцентр зайнятості) уклали договір №2 про внесення змін до договору оренди від 08.10.2018 № 6607-Н в новій редакції (а.с.30), яким змінили ряд умов договору оренди, зокрема, цільове призначення майна, визначивши, що воно може бути використане орендарем за будь-яким цільовим призначенням; строк дії договору було продовжено до 08.09.2025. Вказаний договір №2 підписано без зауважень представниками всіх сторін, в тому числі – і директором ТОВ "Коло турботи" як орендаря.
Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, договір №2 від 06.07.2021 про внесення змін до договору оренди від 08.10.2018 № 6607-Н в новій редакції є чинним, його не було визнано недійсним в установленому законом порядку.
14.07.2021 орендар звернувся до орендодавця з листом (а.с.47), в якому, вказуючи на те, що цільовим призначенням використання майна ТОВ "Коло турботи" було визначено розміщення ксерокопіювальної техніки для надання населенню послуг із ксерокопіювання документів та побутового обслуговування населення і що основним видом діяльності підприємства за відповідним КВЕД є "фотокопіювання, підготування документів та інша спеціалізована допоміжна офісна діяльність" – просило розглянути питання щодо звільнення орендаря за договором №2 про внесення змін до договору оренди від 08.10.2018 № 6607-Н в новій редакції від орендної плати на період дії карантину, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 “Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину”.
Листом від 21.07.2021 № 11-05-01407 відповідач, у відповідь на вищевказаний лист від 14.07.2021, повідомив позивача про те, що нарахування орендної плати поновлено в повному обсязі з дати укладення договору №2 від 06.07.2021 про внесення змін до договору оренди від 08.10.2018 № 6607-Н в новій редакції, оскільки у зазначеному договорі №2, укладеному за результатами аукціону, було визначено, що майно може бути використане орендарем за будь-яким цільовим призначенням, тому звільнення від орендної плати або знижки щодо користування майном не застосовуються для такого орендаря як такі, що не передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611.
18.08.2021, позивач, вважаючи, що відповідачем порушено право ТОВ "Коло турботи" на звільнення від орендної плати, звернувся до господарського суду з позовом у даній справі, в задоволенні якого судом першої інстанції йому було відмовлено – з наведених вище підстав.
Надаючи оцінку аргументам місцевого господарського суду у відповідності до підпункту б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, з урахуванням меж апеляційного перегляду у відповідності до вищенаведених приписів ст.269 ГПК України, колегія суддів зазначає, що з висновками суду першої інстанції слід погодитися з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2     статті 4 ГПК України     юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).
Предметом позову в даній справі є вимога орендаря про звільнення його від сплати орендної плати за договором оренди № 6607-Н від 08.10.2018 на період дії карантину, згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 611 “Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину” від 15.07.2020.
Порушення вказаного права позивач вбачає в тому, що листом від 21.07.2021 відповідач повідомив його про поновлення нарахування орендної плати. За твердженням ТОВ "Коло турботи", негативні для позивача наслідки зводяться до незаконного нарахування орендної плати, несплата якої спричиняє позивачу додаткове навантаження у вигляді сплати штрафних санкцій та можливості для відповідача виступити з ініціативою про розірвання договору оренди.
В обґрунтування зазначеної правової позиції ТОВ "Коло турботи" в апеляційній скарзі посилається на наступні обставини.
Постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами та доповненнями) з 12.03.2020 на всій території України установлений карантин.
16.03.2020 постановою КМУ № 215 внесені зміни до постанови КМУ від 11.03.2020 № 211 та заборонено з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", внесено зміни до ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та визнано карантин, установлений Кабінетом Міністрів України, форс-мажорною обставиною.
Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 з моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 (з наступними змінами і доповненнями), і до його завершення в установленому законом порядку наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до частини шостої статті 762 ЦК України.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №    611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину", на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1; орендодавцям державного майна слід забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину.
Зазначений додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №    611 містить перелік орендарів, які звільняються від орендної плати за користування нерухомим державним майном, зокрема, до п.3 вказаного переліку включено орендарів, які орендують приміщення з метою побутового обслуговування населення.
Позивач в суді першої та апеляційної інстанції наполягав на тому, що ТОВ "Коло турботи" орендує майно згідно з договором від 08.10.2018 № 6607-Н саме з метою побутового обслуговування населення, тому зазначення відповідачем у листі від 21.07.2021 № 11-05-01407 про те, що нарахування орендної плати поновлено в повному обсязі з дати укладення договору №2 від 06.07.2021 про внесення змін до договору оренди від 08.10.2018 № 6607-Н в новій редакції – ТОВ "Коло турботи" вважає порушенням своїх прав як орендаря.
Стосовно вказаних аргументів колегія суддів зазначає наступне.
Нормативно-правовими актами, на які посилається позивач, дійсно передбачено можливість звільнення орендарів від сплати орендної плати на період карантину. Однак застосування їх приписів судами здійснюється з урахуванням змісту вимоги, яка є предметом спору - згідно з усталеною практикою, щодо якої сформовано правову позицію Верховного Суду.
А саме, відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 26.08.2021 у справі № 910/13397/20, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №    611 не встановлює будь-якої процедури надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі не передбачає необхідності отримання погоджень або укладення додаткових угод, нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати, а тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само як і внесення змін до договору оренди цією постановою не вимагається.
У постанові Верховного Суду від 16.09.2021 у справі № 922/3734/20 зазначено, що право на нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 Постанови КМУ № 611 виникає автоматично, в силу прямої норми закону та не потребує документального переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір. Звертаючись до суду з вимогою про зобов`язання орендодавця звільнити його від оплати, позивач прагне досягти правової визначеності, тобто прагне підтвердження судом певного факту - наявності у нього права на звільнення від орендної плати за користування нерухомим державним майном згідно з додатком 1 до Постанови КМУ № 611, однак такі доводи можуть розглядатися господарським судом лише при існуванні та розгляді спору між сторонами щодо виконання зобов`язання в частині нарахування та сплати орендної плати за договором оренди, зокрема за позовом відповідача про стягнення з позивача заборгованості з орендної плати за відповідний період. Аналогічну правову позицію викладено і в постанові Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №922/3735/20.
Однак матеріали даної справи №922/3323/21 не містять доказів на підтвердження тих обставин, що станом на 18.08.2021 між сторонами існував спір саме щодо виконання орендарем його договірних зобов`язань (зокрема, того, що орендодавцем було нараховано орендну плату за певний період та направлено орендареві вимогу сплатити відповідну суму).
Натомість, як вбачається з обставин даної справи №922/3323/21, ТОВ "Коло турботи" звернулося з позовом до господарського суду 18.08.2021 – тобто менше ніж через місяць після отримання листа відповідача від 21.07.2021 із повідомленням про поновлення нарахування орендної плати. При цьому предмет позову становить вимога саме про підтвердження судом певного факту - наявності у ТОВ "Коло турботи" права на звільнення від орендної плати за користування нерухомим державним майном згідно з додатком 1 до Постанови КМУ № 611.
Твердження позивача в апеляційній скарзі про те, що негативні для ТОВ "Коло турботи" наслідки зводяться до незаконного нарахування орендної плати, несплата якої спричиняє позивачу додаткове навантаження у вигляді сплати штрафних санкцій та можливості для відповідача виступити з ініціативою про розірвання договору оренди – ґрунтуються на припущеннях апелянта щодо можливих дій обох сторін у подальшому, а не на фактичних обставинах, які б існували станом на 18.08.2021 та свідчили б про порушення відповідачем прав позивача. 
В ході апеляційного провадження, зокрема, в судовому засіданні 15.02.2022, представником позивача не було надано обґрунтування, які саме дії має вчинити відповідач у разі задоволення позову та зобов`язання його в судовому порядку звільнити позивача від сплати орендної плати за договором оренди № 6607-Н від 08.10.2018 – з огляду на те, що, як було встановлено в ході розгляду справи та підтверджено представниками сторін, примусове стягнення з орендаря сум заборгованості з орендної плати (так само як і нарахованих на неї штрафних санкцій), є можливим лише в судовому порядку, оскільки у відповідача відсутня можливість для безспірного стягнення відповідних сум.
Тобто для отримання коштів від орендаря, який не погоджується з необхідністю їх сплати, орендодавцеві необхідно вчинити ряд дій, однак на теперішній час жодних дій (окрім надіслання позивачеві листа від 21.07.2021 із повідомленням про поновлення нарахування орендної плати з 06.07.2021) відповідачем здійснено не було.
За таких обставин, колегія суддів, з урахуванням вищенаведеної правової позиції Верховного Суду, зазначає про передчасність подання відповідного позову та погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що ТОВ "Коло турботи" обрано неналежний спосіб захисту своїх прав – що є самостійною підставою для відмови у позові (аналогічний висновок міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19).
За твердженням заявника апеляційної скарги, місцевий господарський суд не надав належної оцінки тим обставинам, які, на думку ТОВ "Коло турботи", свідчать про те, що на спірні правовідносини поширюються вищенаведені приписи постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №    611 про звільнення від орендної плати орендарів, які орендують приміщення з метою побутового обслуговування населення.
На думку заявника скарги, належним підтвердженням факту надання ним населенню саме вищевказаних послуг є акт обстеження нерухомого майна від 28.09.2021, що подавався ТОВ "Коло турботи" до суду першої інстанції. Також заявник скарги посилається на ту обставину, що основним видом діяльності ТОВ "Коло турботи" за КВЕД 82.19 є фотокопіювання, підготування документів та інша спеціалізована допоміжна офісна діяльність.
Стосовно вказаних тверджень, колегія суддів зазначає, що позивачем було дійсно надано суду першої інстанції акт обстеження нерухомого майна за договором оренди від № 6607-Н від 08.10.2018, складений 28.09.2021 ТОВ "Коло турботи" та балансоутримувачем, Куп`янським міським центром занятості, в якому зазначено, що майно використовується орендарем з метою розміщення ксерокопіювальної техніки для надання населенню послуг із ксерокопіювання документів та побутового обслуговування населення (а.с.139).
Разом з тим, виходячи зі змісту нормативних актів, на які посилається позивач, визначальним для можливості віднесення ТОВ "Коло турботи" до суб`єктів, на яких поширюється дія постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №    611 про звільнення від орендної плати орендарів, які орендують приміщення з метою побутового обслуговування населення - є закріплена сторонами договору оренди мета використання орендованого державного майна та наявність у орендаря права на здійснення інших видів діяльності (окрім побутового обслуговування населення), а не обставини фактичного здійснення (не здійснення) вказаної діяльності. 
Як було встановлено вище, при укладенні договору №2 від 06.07.2021 про внесення змін до договору оренди від 08.10.2018 № 6607-Н в новій редакції сторони змінили цільове призначення майна, визначивши, що воно може бути використане орендарем за будь-яким цільовим призначенням. Вказаний договір підписано позивачем без зауважень, його не було оспорено та визнано недійсним в установленому законом порядку.
За таких обставин, посилання апелянта на те, що при укладенні договору №2 від 06.07.2021 сторони мали змінити лише одну умову договору оренди від 08.10.2018 № 6607-Н (а саме, щодо строку його дії), колегія суддів не визнає належними аргументами, оскільки позивач погодився на запропоновані відповідачем умови договору, будь-яких змін та зауважень щодо вказаних умов ТОВ "Коло турботи" не надавало (відповідних обставин заявником апеляційної скарги не спростовано).
Щодо посилань апелянта на те, що основним видом діяльності ТОВ "Коло турботи" за КВЕД 82.19 є фотокопіювання, підготування документів та інша спеціалізована допоміжна офісна діяльність, колегія суддів зазначає, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ "Коло турботи" здійснює також і інші види діяльності: 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування; 62.09 Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем; 62.02 Консультування з питань інформатизації; 78.10 Діяльність агентств працевлаштування; 88.99 Надання іншої соціальної допомоги без забезпечення проживання, н.в.і.у.
Тобто, за відсутності вказівки в договорі оренди (у редакції, що набрала чинності з 06.07.2021) про те, що майно передається в оренду з метою розміщення суб`єкта господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення (як це було зазначено в попередній редакції), а також з огляду на те, що побутове обслуговування населення є не єдиним видом діяльності позивача, колегія суддів вважає недоведеними посилання апелянта в даному провадженні на те, що ТОВ "Коло турботи" є орендарем, на якого поширюється дія постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №    611 щодо звільнення відповідних категорій орендарів від орендної плати за користування нерухомим державним майном на період дії карантину. 
Тому і посилання апелянта на не здійснення відповідачем як орендодавцем контролю за використанням майна та виконанням орендарем умов договору, та не проведення відповідних перевірок колегія суддів не вважає належними аргументами, оскільки для вирішення даного спору не мають значення обставини щодо проведення або не проведення перевірок використання майна, стосовно якого в договорі оренди (у редакції, що набрала чинності з 06.07.2021) вказано про можливість використання його орендарем на власний розсуд, без зазначення про те, що метою використання є виключно здійснення побутового обслуговування населення.
В ході апеляційного провадження заявник скарги посилався також на інші нормативно-правові акти, зазначаючи, зокрема, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", внесено зміни до ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та визнано карантин, установлений Кабінетом Міністрів України, форс-мажорною обставиною; відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 з моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 (з наступними змінами і доповненнями), і до його завершення в установленому законом порядку наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до частини шостої статті 762 ЦК України.
Стосовно вказаних аргументів колегія суддів зазначає, що згідно з частиною 6  статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Для застосування частини 6  статті 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном (орендної плати) визначальною умовою є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за це, мають бути доведені. При цьому незалежними від волі орендаря обставинами є, зокрема, незаконне захоплення майна іншою особою, неповідомлення орендодавцем орендаря про права третіх осіб на майно (наприклад, право застави, при реалізації якого може накладатися арешт на майно, що унеможливлює доступ орендаря до нього), аварійний чи незадовільний технічний стан майна, правомірне зайняття приміщення третьою особою на підставі договору оренди, раніше укладеного з орендодавцем. При настанні таких обставин вже після укладення договору оренди доказами на підтвердження неможливості використання майна можуть бути, зокрема, сертифікат торгово-промислової палати щодо форс-мажорних обставин, документально оформлені результати розгляду заяв та скарг до правоохоронних органів, акт державного виконавця про арешт майна та його передачу третій особі на відповідальне зберігання, судове рішення у справі за позовом про усунення перешкод у користуванні майном, висновок судової експертизи про аварійний стан об`єкта оренди, рішення компетентного державного органу про початок його реконструкції, реставрації чи капітального ремонту тощо.
Відповідну правову позицію, згідно з якою наявність форс-мажорних обставин та неможливість використання орендованого майна підлягає доведенню у встановленому законом порядку, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 915/1046/19, від 16.09.2021 у справі №  922/3734/20 тощо.
Разом з тим, як вбачається з даної справи №922/3323/21, позивачем не надано суду першої та апеляційної інстанції жодних доказів на підтвердження наявності форс-мажорних обставин (зокрема, відповідного сертифікату торгово-промислової палати), а також обставин щодо неможливості використовувати передане в оренду майно. Натомість позивач зазначав про те, що ТОВ "Коло турботи" у 2020 – 2021 роках використовувало орендовані приміщення.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення місцевого господарського суду та для задоволення позовних вимог ТОВ "Коло турботи".
Суд апеляційної інстанції в ході даного провадження надав належну оцінку наявним у справі доказам та доводам сторін, водночас, керуючись Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
За результатами апеляційного провадження колегією суддів також не було встановлено зазначених у ч.4 ст.269 ГПК України обставин, а саме, наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в розумінні ч.2 ст.277 ГПК України або порушення норм процесуального права, які згідно з ч.3 цієї ж норми є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. 
Відповідно до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 269, п.1 ч.1 ст.275, ст.276, ст.282 ГПК України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Коло турботи" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 01.11.2021 у справі №922/3323/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено   21.02.2022 

Головуючий суддя                                                                    О.В. Шевель

Суддя                                                                                           О.О. Крестьянінов  

Суддя                                                                                           В.О. Фоміна