ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року		Справа № 460/9722/20 пров. № А/857/16156/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Затолочного В.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про  визнання протиправними дій та зобов`язання вчинення певних дій, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року (суддя Зозуля Д.П., м.Рівне, повний текст складено 11 червня 2021 року), -
ВСТАНОВИВ :
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – ГУПФ, ПФУ відповідно), в якому просив:
визнати протиправними дії відповідача щодо відмови (згідно листів від 26.10.2020 №145/03.11 та від 28.10.2020 №8571-8566/Б-02/8-1700/20) у зарахуванні до стажу державної служби наступних періодів роботи:
з 18.05.1977 по 07.06.1979 - військова служба у Збройних Силах;
з 06.10.1980 по 24.09.1982 - курсант Івано-Франківської спеціальної середньої школи міліції МВС СРСР;
з 24.09.1982 по 01.08.1983 - на посаді інспектора відділення карного розшуку відділу внутрішніх справ Сарненського райвиконкому Управління внутрішніх справ виконавчого комітету Рівненської обласної ради народних депутатів;
з 01.08.1983 по 31.08.1986 - слухач Київської вищої школи МВС СРСР ім. Ф.Е. Дзержинського;
з 31.08.1986 по 23.09.1987 - на посаді оперуповноваженого відділення карного розшуку відділу внутрішніх справ Костопільського райвиконкому Управління внутрішніх справ виконавчого комітету Рівненської обласної ради народних депутатів;
з 23.09.1987 по 30.09.1988 - на посаді начальника відділення карного розшуку відділу внутрішніх справ Костопільського райвиконкому Управління внутрішніх справ виконавчого комітету Рівненської обласної ради народних депутатів;
- з 30.09.1988 по 27.08.1990 - на посаді заступника начальника відділу внутрішніх справ Зарічненського райвиконкому Управління внутрішніх справ виконавчого комітету Рівненської обласної ради народних депутатів;
з 27.08.1990 по 09.09.1991 - слухач Академії МВС СРСР;
з 09.09.1991 по 10.10.2000 - на посаді начальника відділу внутрішніх справ Костопільського райвиконкому Управління внутрішніх справ Рівненської області;
з 10.10.2000 по 04.07.2002 - на посаді начальника Дубенського міськрайонного відділу УМВС України в Рівненській області;
з 12.07.2002 по 15.03.2005 - на посаді першого заступника голови Костопільської районної державної адміністрації;
з 14.04.2008 по 15.11.2010 - на посаді керівника апарату Костопільської районної державної адміністрації;
з 16.11.2010 по 06.02.2013 - на посаді заступника голови Костопільської районної ради;
з 07.02.2013 по 03.03.2014 - на посаді заступника голови з питань роботи виконавчого апарату, керуючого справами виконавчого апарату Костопільської районної ради та зобов`язати зарахувати вказані періоди роботи до стажу державної служби;
зобов`язати ГУПФ здійснити переведення позивача з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2262-XII) на пенсію державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (далі – Закон №3723-ХІІ), починаючи з 05.10.2020.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року позов задоволено частково. Визнати протиправними дії ГУПФ щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу державної служби періоду служби у Збройних Силах з 18.05.1977 по 07.06.1979, служби в органах внутрішніх справ України з 06.10.1980 по 04.07.2002, з 16.11.2010 по 06.02.2013 періоду роботи на посаді заступника голови Костопільської районної ради, з 07.02.2013 по 03.03.2014 періоду роботи на посаді заступника голови з питань роботи виконавчого апарату, керуючого справами виконавчого апарату Костопільської районної ради. Зобов`язано ГУПФ зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 , періоду служби у Збройних Силах з 18.05.1977 по 07.06.1979, служби в органах внутрішніх справ України з 06.10.1980 по 04.07.2002, з 16.11.2010 по 06.02.2013 періоду роботи на посаді заступника голови Костопільської районної ради, з 07.02.2013 по 03.03.2014 періоду роботи на посаді заступника голови з питань роботи виконавчого апарату, керуючого справами виконавчого апарату Костопільської районної ради. Зобов`язано ГУПФ здійснити переведення ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону № 2262-XII на пенсію державного службовця, відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, починаючи з 05.10.2020. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.
В апеляційній скарзі із покликанням на окремі обставини справи вказує, що посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями і періоди роботи на посадах службовців в органах місцевого самоврядування не можуть бути зараховані до стажу державної служби. На думку відповідача, робота позивача в органах місцевого самоврядування не зараховується до стажу, що дає право на пенсію державного службовця, оскільки за вказаною посадою встановлюється ранг посадової особи органів місцевого самоврядування, а не державного службовця. Відтак, час роботи в органах місцевого самоврядування не зараховується до стажу роботи, яка дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ. Зазначено, що періоди військової служби ОСОБА_1 у Збройних Силах та в органах внутрішніх справ, не охоплюються дією Закону України «Про державну службу (далі – Закон №889-VIII; в редакції, чинній на 01.05.2016). Зважаючи на наведене, у позивача немає необхідного стажу для призначення пенсії на умовах визначених Законом №3723-ХІІ. 
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Відповідно до статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В іншій частині - щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивач перебуває на обліку в ГУПФ та отримує пенсію призначену відповідно до Закону № 2262-ХІІ. 
Згідно із записами трудової книжки від 22.10.1979 НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у період з:
- 18.05.1977 по 07.06.1979 проходив військову службу в Збройних Силах;
- 06.10.1980 по 04.07.2002 служив в органах внутрішніх справ на різних посадах;
- 12.07.2002 по 15.11.2010 перебував на посадах в Костопільській районній державній адміністрації;
- 16.11.2010 по 06.02.2013 був обраний заступником голови Костопільської районної ради та з 16.11.2010 ним було прийнято присягу посадової особи місцевого самоврядування та присвоєно 7 ранг посадової особи місцевого самоврядування;
- 07.02.2013 (розпорядження від 06.02.2013 №16) переведено на посаду заступника голови з питань роботи виконавчого апарату, керуючого справами виконавчого апарату районної ради. З 03.03.2014 (розпорядження від 03.03.2014 №40) - позивача звільнено із займаної посади за згодою сторін (а.с.38-39).
05.10.2020 ОСОБА_1 звернувся до ГУПФ із заявою про призначення (переведення) пенсії, згідно статті 37 Закону № 3723-XII (а.с.16-17).
Відповіддю від 26.10.2020 на вказане звернення, відповідач повідомив позивача, що час роботи в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, до 04.07.2001, тобто до дати набрання чинності Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі – Закон №2493-III). До цієї дати (до 04.07.2001), відповідно до «Порядку віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) від 18.04.1994 №239 (далі – Постанова №239, Порядок №239), посади, зокрема, заступників голів районних Рад, заступників голів, керуючих справами виконкомів районних Рад народних депутатів відносяться до відповідних категорій посад державної служби. Періоди військової служби в органах внутрішніх справ, не охоплюються дією Закону №889-VIII (в редакції, чинній на 01.05.2016). Відтак, стаж державною служби позивача становить 5 років 4 місяці 20 днів. Отже, у позивача немає необхідного стажу для призначення пенсії на умовах визначених Законом №3723-XII (а.с.18-21).
Згідно з статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу», необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
При цьому зазначений вік визначається статтею 26 Закону №1058-IV.
Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом №889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які:
а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;
б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону №889-VІІІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону №1058-IV.
При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Так, відповідно до пункту 10 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VІІІ, державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно із пунктом 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності вказаним Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених у статті 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, «Прикінцевими та перехідними положеннями» Закону №889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Таким чином, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частини першої статті 37 Закону №3723-ХІІ і «Прикінцевих та перехідних» положень Закону №889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом №889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VІІІ та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Таким чином, для вирішення питання щодо правомірності відмови пенсійного органу необхідно з`ясувати, чи відноситься робота в органах внутрішніх справ та в органах місцевого самоврядування до стажу на відповідних посадах державної служби.
Відповідно до пункту 6 «Порядку обчислення стажу державної служби», затвердженого постановою КМУ від 25.03.2016 № 229 (далі – Порядок №229), стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII, обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII.
Відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцевих та перехідних» положень Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності вказаним Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, у спірному випадку необхідно керуватися «Порядком обчислення стажу державної служби», затвердженим постановою КМУ від 03.05.1994 №283 (далі – Порядок №283).
Щодо зарахування періоду роботи позивача в органах місцевого самоврядування до стажу на відповідних посадах в органах місцевого самоврядування, суд зазначає.
Як вбачається зі змісту трудової книжки позивача, у період з 16.11.2010 по 06.02.2013 його було обрано заступником голови Костопільської районної ради та з 16.11.2010 було прийнято присягу посадової особи місцевого самоврядування та присвоєно 7 ранг посадової особи місцевого самоврядування. Починаючи з 07.02.2013 (розпорядження від 06.02.2013 №16) позивача переведено на посаду заступника голови з питань роботи виконавчого апарату, керуючого справами виконавчого апарату районної ради. З 03.03.2014 (розпорядження від 03.03.2014 №40)- позивача звільнено із займаної посади за згодою сторін (а.с.38-39).
Відповідно до пункту 2 Порядку №283 робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону №2493-III, а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби.
Так, відповідно до частини першої статті 14 Закону №2493-III в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад: четверта категорія - посади голів постійних комісій з питань бюджету обласних, Київської та Севастопольської міських рад (у разі коли вони працюють у раді на постійній основі), керівників управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, Севастопольської міської та секретаріату Київської міської рад, секретарів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, заступників міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) голів з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів, директорів, перших заступників, заступників директорів департаментів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, міських (міст районного значення) голів, селищних і сільських голів, посади заступників голів районних рад; п`ята категорія - керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад.
Отже, посади на яких працював позивач в Костопільській районній раді відноситься до відповідних категорій посад в органах місцевого самоврядування.
В силу пункту 4 частини другої статті 46 Закону №889-VІІІ час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом №2493-III зараховуються до стажу державної служби.
Отже, період роботи позивача з 16.11.2010 по 03.03.2014 на посадах в органах місцевого самоврядування, відповідачем протиправно не враховано, у стаж його роботи на посадах державної служби.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 травня 2018 року у справі №351/1792/17, 13 травня 2021 року у справі №623/198/17.
Що стосується періоду військової служби ОСОБА_1 у Збройних Силах та в органах внутрішніх справ, то згідно з пунктом 3 Порядку №283 до стажу державної служби включається також:
час служби на посадах рядового та начальницького складу осіб, яким присвоєно встановлені законодавством спеціальні звання міліції, в органах внутрішніх справ, що входили або входять до структури Міністерства внутрішніх справ;
час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.
Також, згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон № 2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) зазначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Абзацами. 1, 2 та 3 пункту 2 Порядку №283 встановлено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону №3723-ХІІ, а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.
Отже, періоди проходження ОСОБА_1 військової служби в Збройних Силах з 18.05.1977 по 07.06.1979 та служби в органах внутрішніх справ з 06.10.1980 по 04.07.2002, необхідно зарахувати до стажу державної служби, однак відповідачем безпідставно вказаного не здійснено. Відтак, підлягають також до задоволення в наведеній частині позовні вимоги.
Вказані висновки узгоджені із позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 07 березня 2018 року у справі №240/381/17.
Таким чином, з урахуванням того, що вказані вище періоди підлягають зарахуванню до стажу державної служби позивача, що загалом складає понад 20 років (станом на 01.05.2016), то суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, у зв`язку з чим дії ГУПФ щодо відмови у переведенні позивача з одного виду пенсії на інший є протиправними.
Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Так як позивач отримує пенсію за вислугу років, що не заперечується сторонами по справі, а 05.10.2020 подав заяву про призначення (переведення) його на інший вид пенсії, тому враховуючи наведені висновок, пенсію на підставі Закону №3723-ХІІ слід призначити (перевести) саме з 05.10.2020. 
З огляду на викладене, зважаючи на аргументи сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову у спосіб, що визначений судом.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Керуючись статтями 308, 311, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. С. Затолочний  	
Повне судове рішення складено 28грудня 2021 року.