ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

06 січня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/7180/21
Головуючий у першій інстанції - Рахманкулова І. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/181/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Шитченко Н.В.,
суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
           
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

                                     У С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 28 667,37 грн за період з червня 2020 року по червень 2021 року.
Заявлені вимоги мотивувала тим, що на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2009 року з ОСОБА_2 стягувалися аліменти на утримання доньки у розмірі 350 грн щомісячно, починаючи з 14 листопада 2008 року. Іншим рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 квітня 2020 року розмір аліментів збільшено до 1 059 грн щомісячно, починаючи з 25 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте, відповідач свій обов`язок щодо сплати аліментів належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку останній сплатив лише 31 травня 2021 року.
Рішенням від 23 вересня 2021 року Деснянський районний суд м. Чернігова позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_2 на користь позивачки пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 5 568,80 грн. В іншій частині позовних вимог відмовив. Вирішив питання розподілу судових витрат.
Додатковим рішенням від 11 жовтня 2021 року Деснянський районний суд м. Чернігова частково задовольнив заяву представника позивача - адвоката Капари В.І. про стягнення витрат на правничу допомогу та стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1 165,80 грн. В іншій частині заяви відмовив.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 вересня 2021 року та посилаючись на неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неповної оцінки доказів та неналежного визначення правовідносин, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції у своєму рішенні не дав мотивованої оцінки всім аргументам сторони відповідача, викладеним у відзиві на позов. Так, скаржник зазначає, що районний суд не взяв до уваги приписи ч.ч. 1, 2 ст. 196 СК України та роз`яснення, викладені у п. 22 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, згідно з якими відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Крім того, звертає увагу, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин, з яких утворилася заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватися судом окремо у кожному конкретному випадку на підставі поданих доказів.
Наголошує на тому, що нарахування пені не може здійснюватися до моменту набрання рішенням про стягнення аліментів законної сили, оскільки прострочення боржника не наступило з огляду на відсутність чітко визначеної суми стягнення у цей період. Тобто, обов`язок щодо сплати аліментів у чітко визначеній сумі виник у нього з моменту набрання рішенням законної сили.
Указує, що рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 квітня 2020 року, яким збільшено щомісячний розмір аліментів з 350 грн до 1 059 грн, набрало законної сили 14 вересня 2020 року, а виконавче провадження відкрито тільки 26 жовтня 2020 року.
На думку заявника, районний суд не навів мотивованої оцінки його аргументам щодо неможливості виконувати рішення суду після набрання чинності - 14 вересня 2020 року внаслідок неможливості працювати у зв`язку зі здійсненням догляду за непрацездатною матір`ю, яка є особою похилого віку і з якою він проживає. 
У наданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки - адвокат Капара В.І., не погоджуючись з доводами апеляційної скарги та вважаючи судове рішення законним, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - відхилити. Доводи відзиву зводяться до того, що відповідач повністю визнав ту обставину, що обов`язок по сплаті аліментів у розмірі 1 059 грн виник у нього з 14 вересня 2020 року, тобто, з дня набрання судового рішення про збільшення розміру аліментів законної сили. 
Представник позивачки звертає увагу на те, що твердження відповідача з приводу здійснення догляду за непрацездатною матір`ю належними доказами не підтверджені, оскільки аналогічні його доводи спростовані в ході апеляційного перегляду справи № 750/5499/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання, що і відображено у постанові Чернігівського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року.
Наголошує на тому, що відповідач є здоровою людиною працездатного віку, не має інших утриманців, а відсутність у нього роботи є його свідомим вибором, отже, за ухилення від виконання батьківського обов`язку щодо матеріального утримання дитини повинен нести відповідальність у вигляді сплати пені за прострочення сплати аліментів. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та визначаючи розмір необхідної до стягнення пені, суд першої інстанції указав, що до набрання 14 вересня 2020 року рішенням суду про збільшення розміру аліментів законної сили у відповідача існував обов`язок сплачувати аліменти у сумі, визначеній попереднім судовим рішенням - 350 грн, а тому нарахування пені на суму заборгованості, розрахованої з розміру аліментів 1 059 грн, є безпідставним.
Районний суд, враховуючи обов`язок відповідача з 14 вересня 2020 року сплачувати 1 059 грн аліментів щомісяця та фактично сплачені ним кошти з наведеної дати, указав, що за період з 14 вересня 2020 року по квітень 2021 року включно заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів становила 5 568,8 грн. Саме таку суму пені, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 196 СК України не може перевищувати 100 відсотків заборгованості по сплаті аліментів, суд визнав за необхідне стягнути з відповідача.
Суд першої інстанції відхилив, вирішуючи спір, твердження відповідача про виникнення заборгованості з аліментів з незалежних від нього причин, пославшись на відсутність об`єктивних підстав, які б перешкоджали платнику, який є особою працездатного віку, влаштуватися на роботу, отримувати дохід та сплачувати аліменти. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. 
У справі встановлено, що сторони являються батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 3). 
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 квітня 2020 року збільшено розмір аліментів, які стягувалися на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2009 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 350 грн до 1 059 грн щомісячно, починаючи з 25 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 46-47). Дане рішення суду після апеляційного перегляду залишено без змін та набрало законної сили 14 вересня 2020 року.
На виконання наведеного рішення суду про збільшення розміру аліментів 28 вересня 2020 року Деснянський районний суд м. Чернігова видав виконавчий лист № 2/750/675/20, який звернуто до примусового виконання. Постановою державного виконавця від 26 жовтня 2020 року відкрито виконавче провадження № 63403566 (а.с. 5).
Згідно з розрахунками державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Чернігові заборгованість ОСОБА_2 по аліментам станом на 01 травня 2021 року становила 27 539,37 грн (а.с. 7, 8).
26 травня 2021 року ОСОБА_2 до Центрального відділу ДВС у м. Чернігові перераховано кошти у сумі 28 740,40 грн, призначенням платежу зазначено: «АСВП № 63403566» (а.с. 34).
Відповідно до постанови державного виконавця від 27 травня 2021 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/750/675/20, виданого 28 вересня 2020 року, закінчено у зв`язку з фактичним виконанням боржником рішення у повному обсязі (а.с. 35).
З виписки по банківському рахунку на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що 31 травня 2021 року позивачка отримала грошові кошти (аліменти) за виконавчим документом у сумі 28 667,37 грн (а.с. 9).
Звернувшись з вимогою про стягнення з ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів, ОСОБА_1 зазначала, що відповідач свій обов`язок щодо сплати аліментів належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку останній сплатив лише 31 травня 2021 року.
Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України).
Положеннями  ч. 1 ст. 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16 відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 та дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1%. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Тобто, загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зважаючи на наведене, з метою забезпечення сталості та єдності судової практики, однакового застосування норм права, апеляційний суд при визначенні порядку обчислення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів вважає за необхідне застосувати висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.
Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що районний суд, встановивши, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини за рішенням суду, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки пені за прострочення сплати аліментів.
Вирішуючи спір по суті, районний суд указав, що обов`язок сплачувати аліменти в сумі 1 059 грн виник у відповідача лише після набрання 14 вересня 2020 року законної сили рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 квітня 2020 року, яким був збільшений розмір аліментів, отже нарахування пені на суму заборгованості із розрахунку щомісячного розміру аліментів 1 059 грн є безпідставним. З таким висновком не погоджується апеляційний суд, зважаючи на те, що указаним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 квітня 2020 року розмір стягуваних з ОСОБА_2 аліментів збільшено з 350 грн до 1 059 грн щомісячно, починаючи з 25 лютого 2020 року, отже, незважаючи на набрання указаним судовим рішенням законної сили 14 вересня 2020 року, саме з 25 лютого 2020 року відповідач зобов`язаний сплачувати визначений судом розмір аліментів. Крім цього, як убачається з розрахунку державного виконавця, станом на лютий 2020 року, тобто до ухвалення судом рішення про збільшення розміру аліментів, відповідач вже мав сукупний розмір заборгованості по їх сплаті в сумі 17 413,17 грн, отже незалежно від того, з якого розміру аліментів - 350 грн чи 1 059 грн мав виходити виконавець, ОСОБА_2 здійснив прострочення періодичних платежів, за що передбачена відповідальність у вигляді пені. 
Стягуючи визначений у судовому рішенні розмір пені, суд першої інстанції врахував визначений судом щомісячний розмір аліментів 1 059 грн у період з 14 вересня 2020 року по квітень 2021 року та фактично сплачені грошові кошти кожного місяця даного проміжку часу і дійшов висновку, що у зазначений період заборгованість відповідача по сплаті аліментів становила 5 568,80 грн, тому, з урахуванням положень ч. 1 ст. 196 СК України, відповідно до яких розмір пені не може перевищувати 100 % заборгованості зі сплати аліментів, стягнув на користь позивачки наведену суму коштів як пеню за прострочення сплати аліментів.
Фактично самого розрахунку пені суд першої інстанції не навів, обмежившись констатацією тієї обставини, що розмір пені не може перевищувати  розміру заборгованості по сплаті аліментів.
З розрахунків державного виконавця про стан заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що ОСОБА_2 добровільно було сплачено аліменти у наступних розмірах: у червні 2020 року - 450 грн; у липні 2020 року - 450 грн; у серпні 2020 року - 450 грн; у вересні 2020 року - 450 грн; у жовтні 2020 року - 450 грн; у грудні 2020 року - 450 грн; у березні 2021 року - 1 100 грн.
Остаточне погашення існуючої заборгованості з аліментів здійснено ОСОБА_2 26 травня 2021 року, до суми сплачених коштів входила і сума аліментів за травень 2021 року у розмірі 1 059 грн. Після 25 травня 2021 року обов`язок відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 припинився у зв`язку із досягненням дитиною повноліття.  
Ураховуючи розрахунки державного виконавця по аліментах, сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, відповідно до ст. 196 СК України за період з 01 червня 2020 року (за змістом заявлених вимог) по 25 травня 2021 року (включно, оскільки день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), становить 13 271,97 грн, а саме:
за червень 2020 року - 609 грн х 329 днів (за період з 01 липня 2020 року по 25 травня 2021 року) х 1% = 2 003,61 грн;
за липень 2020 року - 609 грн х 298 днів (за період з 01 серпня 2020 року по 25 травня 2021 року) х 1% = 1 814,82 грн;
за серпень 2020 року - 609 грн х 267 днів (за період з 01вересня 2020 року по 25 травня 2021 року) х 1% = 1 626,03 грн;
за вересень 2020 року - 609 грн х 237 днів (за період з 01 жовтня 2020 року по 25 травня 2021 року) х 1%  = 1 443,33 грн;
за жовтень 2020 року - 609 грн х 206 днів (за період з 01 листопада 2020 року по 25 травня 2021 року) х 1% = 1 254,54 грн;
за листопад 2020 року - 1 059 грн х 176 днів (за період з 01 грудня 2020 року по 25 травня 2021 року) х 1% = 1 863,84 грн;
за грудень 2020 року - 609 грн х 145 днів (за період з 01 січня по 25 травня 2021року) х 1% = 883,05 грн;
з січень 2021 року - 1 059 грн х 114 днів (за період з 01 лютого по 25 травня 2021 року) х 1% = 1 207,26 грн;
за лютий 2021 року - 1 059 грн х 86 днів (за період з 01 березня по 25 травня 2021 року) х 1% = 10,74 грн;
за березень 2021 заборгованість відсутня;
за квітень 2021 року - 1 059 грн х 25 днів (за період з 01 по 25 травня 2021 року) х 1% = 264,75 грн;
за травень 2021 року - заборгованість відсутня.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 5 568,8 грн у відшкодування пені, оскільки позивачка судове рішення не оскаржує, а стягнення визначеної судом суми не погіршить майнове становище відповідача з огляду на те, що розрахований судом апеляційної інстанції розмір пені є значно вищим, ніж визначена рішенням, що оскаржується, грошова сума до стягнення з ОСОБА_2   
Верховний Суд у своїй постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 зазначив, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
З урахуванням викладеного, посилання ОСОБА_2 про його невинуватість з приводу виниклої заборгованості зі сплати аліментів через відсутність роботи та здійснення догляду за непрацездатною матерію, яка є особою похилого віку, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки такі твердження не підтверджені належними доказами. 
Крім цього, відповідно до відкритих даних з Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були сторонами іншої справи № 750/5499/21, де вирішувалось питання про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на повнолітню дитину на період її навчання. З мотивувальної частини постанови Чернігівського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року вбачається, що доводи ОСОБА_2 щодо догляду за непрацездатною матір`ю судом перевірялись.
Зокрема, апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, указав на те, що висновок районного суду про наявність на утриманні відповідача непрацездатної матері не заслуговує на увагу та спростовується довідкою КНП «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради № 227 від 13 жовтня 2021 року про те, що ОСОБА_5 (матір відповідача) працює в лікарні молодшою медичною сестрою (санітаркою-прибиральницею палатною) гнійного відділення (гнійно-септичної хірургії) з 01 липня 2005 року (наказ №197-к від 01 липня 2005 року) по теперішній час. Крім того, відповідно до відкритих даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_5 з 14 липня 2020 року зареєстрована як фізична особа-підприємець з такими видами діяльності - «49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний); 52.24 Транспортне оброблення вантажів; 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту».
Таким чином у справі встановлено, що відповідач є працездатним, на час подання позову йому виповнилося 42 роки. Жодних відомостей про наявність у нього інвалідності, фізичних вад або незадовільного стану здоров`я, які б перешкоджали або унеможливлювали працевлаштуватися, ОСОБА_2 ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду надано не було. Відсутність у приватній власності відповідача рухомого та нерухомого майна, на думку колегії суддів, не свідчить про його незадовільний матеріальний стан. Отже, враховуючи те, що відповідач є працездатним та не має інших утриманців, суд вважає, що за обставинами справи не встановлено його об`єктивної неможливості сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини у визначеному судом розмірі. 
Зважаючи на наведене вище у сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що  рішення суду першої інстанції. яким частково задоволено позов ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, слід залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 вересня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.  

Повний текст постанови складено 06 січня 2022 року.

Головуюча:                                     Судді: