Постанова 
Іменем України 
 
15 грудня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 203/3395/20
провадження № 61-4092св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого -	Ступак О. В.,	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,	Погрібного С. О., Яремка В. В.,	
 
учасники справи: 
заявник -ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович,
стягувач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича та Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська                          від 05 жовтня 2020 року у складі судді Ханієвої Ф. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Єлізаренко І. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів             
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М., стягувач   - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі -АТ  КБ  «ПриватБанк», Банк), про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
 
Скарга обґрунтована тим, що на виконанні у приватного виконавця Сивокозова О. М. перебуває виконавче провадження № 62673248 щодо виконання виконавчого листа № 203/4655/15-ц, виданого 23 грудня 2019 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 785 723,61 грн. 07 серпня 2020 року було проведено опис та арешт майна боржника - домоволодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . 03  вересня 2020 року заявник звернувся до приватного виконавця із заявою про неможливість передачі на реалізацію описаного та арештованого майна боржника, у зв`язку з тим, що за адресою описаного та арештованого майна проживають малолітні діти ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та вимагав від приватного виконавця звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання відповідного дозволу на продаж описаного та арештованого майна до того, як передавати це майно на реалізацію. Проте 21  вересня 2020 року боржник отримав лист-відповідь від приватного виконавця Сивокозова О. М., відповідно до якого повідомив про те, що він не вбачає необхідності звернення до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу для передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають діти, та передав на реалізацію нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить оголошення в системі ДП «Сетам» за лотом № 443868. 
 
Посилаючись зазначені обставини, скаржник просив визнати неправомірними дії    приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М. щодо подання заявки на реалізацію житлової нерухомості за лотом 443868, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках виконавчого провадження № 62673248; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М. вжити заходів для припинення реалізації житлової нерухомості, а саме будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до отримання дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду, у зв`язку з проживанням в такому будинку неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
 
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2020 року частково задоволено скаргу ОСОБА_1 . Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М. щодо подання заявки на реалізацію житлової нерухомості за лотом № 443868, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках виконавчого провадження № 62673248, до отримання дозволу Управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради. Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М. вжити заходів для припинення реалізації житлової нерухомості, а саме: будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до отримання дозволу Управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, у зв`язку з проживанням у такому будинку малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У задоволенні вимог скарги в іншій частині  відмовлено.
 
Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості скарги в частині щодо неправомірності дій приватного виконавця щодо подання заявки на реалізацію нерухомого майна до отримання дозволу Управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, тому дійшов висновку про часткове задоволення скарги та зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М. вжити заходів для припинення реалізації житлової нерухомості.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М. задоволено частково. Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2020 року в частині зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М. вжити заходів для припинення реалізації житлової нерухомості, а саме: будинку АДРЕСА_1 , до отримання дозволу Управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, у зв`язку з проживанням в будинку малолітніх скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 в частині зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М. вжити заходів для припинення реалізації будинку АДРЕСА_1 , до отримання дозволу Управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, у зв`язку з проживанням у будинку малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - залишено без задоволення. В іншій частині ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2020 року залишено без змін.
 
Приймаючи вказану постанову, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції в частині визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М. щодо подання заявки на реалізацію предмета іпотеки, до отримання дозволу Управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради. 
 
Разом з тим, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції в частині зобов`язання приватного виконавця вжити заходів для припинення реалізації житлової нерухомості до отримання дозволу Управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, у зв`язку з проживанням у такому будинку малолітніх осіб, апеляційний суд зазначив, що вказана вимога скарги не конкретизована, судом не зазначено певної процесуальної дії, яку належить вчинити приватному виконавцю.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг, позиція інших учасників справи
 
10 березня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов О. М. засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2020 року, скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року в частині залишення ухвали суду першої інстанції без змін та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 у повному обсязі. 
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій:
 
- не врахували висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 754/15589/14-ц, від  20 листопада 2019 року у справі № 520/15250/15-ц, від 27 листопада 2019 року у справі № 666/288/16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12, стосовно того, що згода органу опіки та піклування вимагається лише під час укладення договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись діти, а не під час виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли дії по реєстрації місця проживання дітей вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки;
 
- не звернули уваги на те, що діїОСОБА_1 щодо реєстрації в іпотечному житлі малолітніх дітей після укладення іпотечного договору, вчинені з метою перешкоджання вчинення проведення дій примусового характеру.
 
Також заявник у касаційній скарзі вказує на те, що у судах склалась протилежна правова практика стосовно необхідності отримання попередньої згоди органу опіки та піклування під час реалізації арештованого майна, право користування на яке належить дитині.
 
Зазначене вище, на думку заявника, становить виключну правову проблему і передача зазначеної справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду була б цілком доречна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.
 
08 квітня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 із застосуванням засобів поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М., у якому, зазначив про необґрунтованість касаційної скарги та просить залишити її без задоволення.
 
23 квітня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» засобами поштового зв`язку звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні скарги ОСОБА_1 . 
 
Касаційна скарга банку обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій:
 
-  дійшли передчасного висновку про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 ;
 
-  не врахували, що ОСОБА_1 зареєстрував в іпотечному житлі своїх малолітніх дітей після укладення іпотечного договору без дозволу заявника;
 
-  не врахували висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 02 жовтня 2019 року у справі № 754/15589/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 520/15250/15-ц, від 27 листопада 2019 року у справі № 666/288/16-ц, відповідно до яких згода органу опіки та піклування вимагається лише під час укладення договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись діти, а не під час виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли дії по реєстрації місця проживання дітей вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки.
 
Також у своїй касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» виклало клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року.
 
Касаційні скарги приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М. та АТ КБ «ПриватБанк» на містять доводів щодо оскарження ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року в частині розгляду вимог скарги ОСОБА_1 про зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М. вжити заходів для припинення реалізації будинку АДРЕСА_1 , до                    отримання дозволу Управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради,  а тому вказані судові рішення в цій частині Верховний Суд не перевіряє.
 
28 квітня, 14 травня та 22 червня 2021 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшли клопотання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М. про долучення до матеріалів справи документів та врахування їх під час розгляду касаційної скарги, що не підлягають задоволенню судом касаційної інстанції з огляду на положення частини першої статті 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
 
Станом на момент розгляду справи Верховним Судом відзивів на касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» від інших учасників справи не надходило.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 15 березня 2021 року касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М. на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М. з підстав, передбачених частиною другої   статті 389 ЦПК України; витребувано із Кіровського районного суду м. Дніпропетровська матеріали справи № 203/3395/20; надано учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу. 
 
У квітні 2021 року матеріали справи № 203/3395/20 надійшли до Верховного Суду.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 26 квітня 2021 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2021 року (з урахуванням ухвали Верховного Суду від 13 травня 2021 року про надання строку для усунення недоліків) поновлено  АТ КБ «ПриватБанк» строк на касаційне оскарження ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року; відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» з підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України; надано учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року справу № 203/3395/20 призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року касаційне провадження у справі № 203/3395/20 зупинено до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) за скаргою ОСОБА_5 на дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, стягувач - ОСОБА_6 , за касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року.
 
03 грудня 2021 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднено постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21).

Ухвалою Верховного Суду від 15 грудня 2021 року поновлено касаційне провадження у справі № 203/3395/20.
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є  неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з   урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М. та АТ КБ «ПриватБанк» підлягають залишенню без задоволення із таких підстав.
 
Фактичні обставини справи  
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 грудня 2019 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист від 20 травня 2019  року № 203/4655/15-ц, відповідно до якого з ОСОБА_1 стягнуто на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 24 липня 2009 року № DNFMGK0000000004, що виникла станом на 01 липня 2015 року у розмірі 785 723,61 грн, з яких: 735 702,63 грн - заборгованості за кредитом; 48 788,93 грн -заборгованості за процентами; 1 232,35 грн - пеня (рішення суду набрало законної сили станом на 13 грудня 2019 року).
 
28 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О. М. розглянуто заяву стягувача про примусове виконання виконавчого листа № 203/4655/15-ц та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62673248.
 
Також 28 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О. М. винесено постанову про арешт майна боржника та постановлено накласти арешт на майно: житловий будинок, загальною площею 123,2 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 96434212101); домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на яке необхідно накласти арешт з метою забезпечення виконання рішення, відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», реєстраційний номер майна 21646746, що належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 864 295,97 грн.
 
06 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О. М. винесено постанову про арешт коштів боржника та постановлено накласти арешт на кошти та інші цінності боржника, що обліковуються на всіх рахунках і вкладах чи перебувають на зберіганні в банках чи фінансових установах України, зокрема у Публічному акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль», та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 864 295,97 грн.
 
07 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О. М. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою постановлено описати та накласти арешт на майно: житловий будинок, загальною площею 123,2 кв. м, житловою площею 70,1 кв. м, опис:                  літ.  «А-2»  - житловий будинок (шл. бл), № 1-13, І-споруди, будинок, розташований на земельній ділянці площею 1 104,00 кв. м, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 . 
 
Згідно з листом-відповіддю відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради №12/5-392, на запит приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М. від 17 лютого 2019  року № 346 повідомлено, що на АДРЕСА_1 зареєстровані такі особи: з 27 серпня 2009 року - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та з 13 листопада 2018 року - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
 
03 вересня 2020 року приватний виконавець звернувся до Управління-служби у справах дітей Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради з листом за вихідним № 2376, у якому повідомив, зокрема, що приватним виконавцем здійснюється примусове звернення стягнення на предмет іпотеки за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до листа-відповіді від 03 серпня 2020 року № 16/10-43 Управління-служби Новокодацької районної у місті Дніпрі ради на лист приватного виконавця від   24   червня   2020   року № 1739 повідомлено, що  ОСОБА_1 не звертався до управління-служби у справах дітей з наміром зареєструвати неповнолітніх ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 ;  дозвіл на реєстрацію дітей не надавався.
 
17 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О. М. сформована заявка на реалізацію в ДП «Сетам» - житлова нерухомість за № 2461, форма реалізації майна - електронні торги, вид майна - нерухомість, житловий будинок за адресою місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; вартість майна 781 000,00 грн.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
 
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Згідно з частиною четвертою статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.
 
Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
 
Згідно зі статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
 
Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
 
Згідно з пунктом 28 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Відповідно до підпункту 3 пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 червня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 (далі - Порядок), заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовій формі), зокрема, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органу опіки та піклування або відповідне рішення суду.
 
Згідно із абзацом першим пункту 2 розділу VII Порядку реалізації майна реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до вимог цього Порядку з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом та Законом України «Про іпотеку».
 
Таким чином, для судових рішень, які передбачають стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання державним (приватним) виконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування на реалізацію житлової нерухомості є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу державному (приватному) виконавцю, а також суд у випадку звернення до нього учасника виконавчого провадження щодо дій державного (приватного)  виконавця та/або органу опіки та піклування.
 
Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження 14-113цс21). 
 
У статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Згідно зі статтею 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). 
 
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційних скарг 
 
Суд першої інстанції, з висновками якого в частині погодився й апеляційний суд, встановивши, що на день підготовки та передання заявки на реалізацію майна, у порушення вимог Порядку, приватний виконавець не отримав відповідного дозволу органу опіки та піклування щодо реалізації майна, право користування на яке мають неповнолітні діти заявника, врахувавши також положення Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень, дійшов правильного висновку, що такі дії приватного виконавця є неправомірними.
 
Такий висновок судів попередніх інстанцій відповідає правовій позиції Верховного   Суду, висловленій у постановах від 25 листопада 2019 року у справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19) та від 10 жовтня 2019 року у справі  № 751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19), та постанові Великої Плати Верховного Суд у постанові від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19.
 
Доводи касаційних скарг про те, що дії заявника щодо реєстрації в іпотечному житлі малолітніх дітей після укладення іпотечного договору, вчинені з метою перешкоджання проведення дій примусового характеру, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції та їм надана належна правова оцінка.
 
Зокрема, відхиляючи такі доводи, з огляду на їх безпідставність, апеляційний суд виходив із того, що згідно з вимогами частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, тоді як чинним законодавством України не передбачено підстав для відмови у реєстрації малолітніх дітей у будинку, що перебуває у заставі. 
 
Також апеляційний суд врахував, що правомірність реєстрації та проживання малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у будинку АДРЕСА_1 у передбаченому чинним законодавством порядку не оспорено.    
 
Аргументи касаційних скарг стосовно відсутності єдиної позиції судів щодо необхідності попереднього дозволу органу опіки та піклування під час реалізації арештованого майна, право користування на яке належить дитині, Верховний Суд відхиляє з огляду на таке.
 
Згідно з пунктом 1 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень - ця Інструкція з організації примусового виконання рішень розроблена відповідно до вимог Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.
 
Із системного аналізу даного підзаконного акта вбачається, що його завданням є визначення окремих питань організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.
Таким чином, дотримання приватним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження» та положень Закону України «Про іпотеку», якими не передбачено обов`язку виконавця отримувати дозвіл органу опіки та піклування для примусової реалізації іпотечного майна, не позбавляють виконавця обов`язку щодо організації виконання судового рішення способом, визначеним Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.
 
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 2-2269/11.
 
Доводи касаційних скарг про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не враховали висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 754/15589/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 520/15250/15-ц, від  27  листопада 2019 року у справі № 666/288/16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12, є безпідставними з урахуванням того, що у наведених заявниками постановах суду касаційної інстанції та оскаржуваних судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій встановлено різні фактичні обставини справ. 
 
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти лише такі рішення, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
 
Інші наведені у касаційних скаргах доводи зводяться до незгоди заявників з висновками судів першої та апеляційної інстанцій та не можуть бути підставою для їх скасування.
 
При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції у не скасованій за результатами апеляційного перегляду частині та постанова апеляційного суду є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції у не скасованій за результатами апеляційного перегляду частині та постанова апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Щодо клопотання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М. про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
 
У касаційній скарзі  приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М. вказав на наявність виключної правової проблеми щодо питання необхідності отримання державним (приватним) виконавцем дозволу органу опіки і піклування на примусову реалізацію житлової нерухомості, право на користування якою мають діти, та просив передати справу  на розгляд Великої Палати Верховного Суду для забезпечення розвитку права і формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Розглядаючи вказане клопотання, Верховний Суд виходить з наступного.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Згідно з частиною першою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
 
Верховний Суд встановив, що виключна правова проблема щодо необхідності отримання державним (приватним) виконавцем дозволу органу опіки і піклування на примусову реалізацію житлової нерухомості, право на користування якою мають діти вже була предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21).
 
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 жовтня 2021 року дійшла висновку про необхідність отримання державним (приватним) виконавцем дозволу органу опіки і піклування на примусову реалізацію житлової нерухомості, право на користування якою мають діти.
 
Таким чином, підстави, передбачені частиною п`ятою статті 403 ЦПК України, для     задоволення клопотання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М. та передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для вивчення аналогічного питання, відсутні.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, із розподілу судових витрат.
 
Оскільки касаційні скарги залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
У задоволенні клопотання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити. 
 
Касаційні скарги приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича та Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
 
Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2020 року у не скасованій за результатами апеляційного перегляду частині та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	О. В. Ступак	
      Судді:	        І. Ю. Гулейков         С. О. Погрібний         Г. І. Усик         В. В. Яремко