П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/6342/21 
Головуючий у 1-й інстанції: Гурін Д.М. 
          Суддя-доповідач:  Гонтарук В. М. 

23 березня 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Білої Л.М. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
в квітні 2021 року позивач звернувся до Житомирського  окружного адміністративного суду із позовом до Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області щодо ненадання публічної інформації за запитом від 03.03.2021;
- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію;
- зобов`язати Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області розглянути запит від 03.03.2021 про надання публічної інформації щодо наявності на території м.Бердичів вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.
Рішенням Житомирського  окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
27 січня 2022 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.
Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 10 січня 2022 року, з урахуванням ст. 311 КАС України,   вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, адміністративний позов задовольнити частково, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що 09.03.2021 позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації від 03.03.2021, в якому просив надати інформацію про наявність на території м.Бердичів вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель і споруд з місцями (орієнтирами) розташування. 
Відповідь на вказаний запит просив надіслати поштою за зазначеною в запиті адресою (а.с.6).
Запит відповідачем отримано 13.03.2021 (а.с.7).
Таким чином, на думку позивача відповідач мав надати йому відповідь на запит не пізніше 19.03.2021.
Проте, оскільки  станом на час подання позову відповіді на запит позивачем не отримано, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було дотримано вимоги статей 3, 4, 5,19, 20, 23 Закону №2939-VІ, а саме вчасно розглянуто (в межах п`яти робочих днів) та надано відповідь на вказаний запит, а тому твердження позивача про ненадання відповіді на запит та бездіяльність відповідача є безпідставними.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Положення статті 40 Конституції України гарантують кожній особі право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових чи службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Згідно з статтею 1 вказаного Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації, відповідно до якої право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Згідно із статтею 4 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до публічної інформації здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання та поширення інформації, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.
Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини першої статті 5 цього Закону).
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
В силу частини четвертої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію (пункт 6 частини першої статті 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації").
Запит на інформацію, згідно з частиною першою статті 19 вказаного Закону, - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Згідно з частиною першою, четвертою статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Системний аналіз вищевикладених норм дає підстави для висновку, що розпорядники інформації в межах встановленого Законом строку зобов`язані надавати та оприлюднювати публічну інформацію, зокрема, за запитами на інформацію, незалежно від того, чи стосується ця інформація запитувача інформації особисто.
Даючи оцінку доводам апелянта стосовно того, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки не надав відповідь на його запит, колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи встановлено, що 09.03.2021 позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації від 03.03.2021 в якому просив надати інформацію про наявність на території м.Бердичів вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель і споруд з місцями (орієнтирами) розташування. Відповідь на вказаний запит просив надіслати поштою за зазначеною в запиті адресою (а.с.6). Вказаний запит отримано  відповідачем  13.03.2021 (а.с.7) та зареєстрований відповідачем 15.03.2021 року.
Тобто, п`ятиденний термін, встановлений законодавством для надання відповіді у цьому випадку припадав на вихідний день - 22 березня 2021 року.
Однак, як встановлено у ході апеляційного розгляду справи, на адресу позивача запитувана інформація у визначений законом строк не надіслана.
Колегія суддів зазначає, що Законом України "Про доступ до публічної інформації" не визначено яким видом поштового відправлення розпорядник інформації повинен надіслати відповідь у разі її надіслання засобами поштового зв`язку (простий лист, рекомендований, з повідомленням про вручення, з оголошеною цінністю).
Однак, зважаючи на імперативно встановлений обов`язок розпорядника інформації надати відповідь на інформаційний запит, а також його статус у відповідних правовідносинах як суб`єкта владних повноважень, колегія суддів вважає, що саме розпорядник інформації у випадку виникнення спору повинен довести факт не лише надіслання відповіді, а й її вручення запитувачу інформації чи повернення без вручення із зазначенням відповідних причин.
Колегія суддів відхиляє доводи відповідача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що у відповідача відсутній обов`язок направляти відповіді на запити лише рекомендованою кореспонденцією, оскільки реєстрація листа в журналі вихідної кореспонденції установи не є доказом направлення такого листа і, тим більше, його доставлення адресату.
Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Колегія суддів зазначає, що докази і доказування - один із найважливіших інститутів адміністративного права. Адже саме з допомогою доказів суд з`ясовує дійсні правовідносини сторін, обставини, що мають значення для справи.
Суд зауважує, що докази - це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.
Доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, в даному випадку відповідач будь-яких доказів саме надіслання та/чи вручення відповіді позивачу (фіскальний чек поштового відділення, повідомлення про вручення поштового відправлення, опис вкладення тощо) суду не надав, відповідно, не довів виконання свого обов`язку надання відповіді на запит на інформацію.
Згідно із ч.2 ст.19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.
При цьому, в контексті розуміння вимог чинного законодавства дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єктів владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та/чи юридичних осіб.
Разом з тим, бездіяльність  - це певна форма поведінки особи, яка полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї посадових обов`язків згідно із законодавством України
Колегія суддів звертає увагу на те, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо протиправної бездіяльності Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, яка полягала у ненаданні відповіді на запит позивача,  знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання бездіяльності Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області щодо ненадання відповіді ОСОБА_1 на заяву від 03.03.2021 року протиправною підлягають задоволенню.
При цьому доводи відповідача, з якими погодився суд першої інстанції щодо відсутності в їх діях бездіяльності при наданні відповіді на запитувану інформацію позивачу не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що вказані обставини свідчать про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання відповідної бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача розглянути запит ОСОБА_1 від 03.03.2021 відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".
Водночас, колегія суддів вважає, що вимога позивача про визнання протиправною  бездіяльність Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію не підлягає задоволенню, оскільки судом апеляційної інстанції вже було визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області у ненаданні публічної інформації за запитом від 03.03.2021, яка охоплює факт несвоєчасного надання відповіді, про що було зазначено вище.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору неправильно встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають правових підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.
У силу п.2 ч.1 ст.315КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про часткове задоволення адміністративного позову.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  частково.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії скасувати.
Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про  визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області щодо ненадання публічної інформації за запитом ОСОБА_1 від 03.03.2021
Зобов`язати Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області розглянути запит ОСОБА_1 від 03.03.2021 про надання публічної інформації щодо наявності на території м.Бердичів вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.
В решті в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Матохнюк Д.Б.    Біла Л.М.