ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 лютого 2022 року           справа №200/14202/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Міронової Г. М., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу  Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 р  у справі № 200/14202/19-а (головуючий І інстанції Кониченко О.М.)   за позовом    ОСОБА_1   до   Фонду гарантування вкладів фізичних осіб  про  визнання протиправними дії та стягнення коштів,-

                                                        ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просила: визнати протиправними дії щодо невиплати гарантованої суми відшкодування за договором банківського вкладу №42476 від 27 червня 2014 року, укладеного між позивачем та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк Український Фінансовий Світ та стягнути кошти у розмірі 185500 грн. за вкладом, які було внесено за договором банківського вкладу №42476 від 27 червня 2014 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.01.2020, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2020 та постановою Касаційному адміністративному суді у складі Верховного суду від 01.11.2021, позовні вимоги задоволено, а саме суд: визнав протиправними дії Державної установи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування за договором банківського вкладу №42476 від 27 червня 2014 року; стягнув з Державної установи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 185500 (сто вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот) гривень за вкладом, які було внесено за договором банківського вкладу №42476 від 27 червня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк Український фінансовий світ.
Позивачем до суду першої інстанції подано заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року задоволено заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, а саме суд зобов`язав  Державну установу «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 14 днів з дня отримання копії даної ухвали подати до суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року по справі № 200/14202/19-а. Попереджено керівника Державної установи «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» про можливість накладення штрафу у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за наслідками розгляду звіту або у разі неподання звіту про виконання рішення суду.
Відповідач, не погоджуючись з таким рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та відмовити в задоволені заяви про встановлення судового контролю. Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм процесуального права,  що призвело до неправильного вирішення питання про встановлення судового контролю за виконанням рішення у цій справі. 
В обґрунтування скарги зазначено, що правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. Апелянт зазначає, що в провадженны ВДВС перебуває виконавчий лист, виданий на виконання рішення Донецького ОАС. Отже, боржником за виконавчим документом є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. При цьому, судом не було зобов`язано вчинити дії на користь позивача, а виключно стягнуто суму коштів. Таким чином, на момент постановленя ухвали про встановлення судового контролю тривало виконавче провадження, яке державним виконавцем не було закрите і виконавчий лист не був повернутий позивачу без виконання. Відтак, виконавче провадження з примусового виконання судового рішення триває і державний виконавець зобов`язаний вчинити усі необхідні для цього дії. Виконання рішення Донецького окружного адміністративного суд  повинне здійснюватися в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Апелянт наголошує, що при наявності відкритого виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду, за відсутності всіх дій, які необхідно вчинити державному виконавцю на примусове виконання рішення та які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», та одночасне вирішення питання щодо встановлення судового контролю, слід виходити з того, що суд не вправі підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження державного виконавця (державної виконавчої служби) щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до їх компетенції, створювати ситуацію правової невизначеності та подвійного стягнення коштів за рішення суду.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.01.2020, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2020 та постановою Касаційному адміністративному суді у складі Верховного суду від 01.11.2021, зокрема, стягнуто з Державної установи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 185500 (сто вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот) гривень за вкладом, які було внесено за договором банківського вкладу №42476 від 27 червня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк Український фінансовий світ.
На виконанні в Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває відкрите виконавче провадження ВП № 62152588 з примусового виконання виконавчого листа № 200/14202/19-а від 12.05.2020 Донецького окружного адміністративного суду про про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача кошти у розмірі 185500 грн. за вкладом, які було внесено за договором банківського вкладу № 42476 від 27.06.2014, укладеного між позивачем та ПАТ КБ «Український фінансовий світ».
Заява позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення обґрунтована тим, що на даний час рішення суду, яке набрало законної сили не виконано.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно ч. 2, 3 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
У рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини).
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).
Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
За приписами частин 1 та 2 статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.
Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання або неналежне виконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій   справі.
Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у  КАС України  спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового  рішення.
Аналогічна правова позиція викладена і в постанові ВС від 03.04.2019 року у справі №820/4261/18.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 800/320/17 сформульовано правовий висновок про можливість встановлення судового контролю, передбаченого ст. 382 КАС України, після прийняття кінцевого рішення у справі.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, зокрема, стягнуто з Державної установи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 185500 (сто вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот) гривень за вкладом, які було внесено за договором банківського вкладу №42476 від 27 червня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк Український фінансовий світ.
Матеріали справи свідчать, що станом на дату звернення позивача з заявою про встановлення судового контролю за судовим рішенням, та розгляду клопотання, рішення суду не було виконано. 
Докази які б підтверджували виконання відповідачем зазначеного судового рішення матеріали справи не містять.
Зазначене свідчить про те, що рішення суду не виконано більше року.
Крім того, згідно пояснень сторін виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення не є завершеним, тобто, викладені обставини свідчать не лише про невиконання судового рішення тривалий час, але й про те, що позивачеві доводиться докладати значних зусиль для його виконання, а тому є підстави для висновку, що за відсутності заходу судового контролю рішення суду може залишитися невиконаним.
Суд не приймає обґрунтування апелянта щодо невідповідності дій суду щодо встановлення судового контролю на не завершення виконавчого провадження, оскільки статтею 382 Розділ IV КАС України  регламентовано інститут судового контролю за виконанням судового рішення, Законом України «Про виконавче провадження» - порядок примусового виконання судового рішення, а Кримінальним кодексом України - кримінальну відповідальність за невиконання судового рішення. Суд зазначає, що право суду на встановлення судового контролю не обмежується відкриттям такого провадження та звернення позивача до органів, що здійснюють примусове виконання рішень судів, не звільняє відповідача від обов`язку вживати дії направлені на виконання рішення суду в самостійному порядку. Виконання судового рішення є частиною процедури відновлення порушеного права особи в судовому порядку, при цьому обов`язок суду контролювати виконання свого рішення закріплено безпосередньо Конституцією України. Колегія суддів зазначає, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суду є однією з гарантій виконання такого рішення.
З огляду на наведене вище, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки відповідачем не виконано рішення суду, заява позивача, про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення підлягає задоволенню.
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України, обумовлює для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Керуючись ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 р  у справі № 200/14202/19-а  - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 23 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач:                                                                         Е.Г. Казначеєв

Судді:                                                                                       І.В. Геращенко

                                                                                                     Г.М. Міронова