ПОСТАНОВА 
Іменем України

24 грудня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 401/2984/19
провадження № 22-ц/4809/1233/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),
судді – Мурашко С. І., Черненко В. В., 

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В., 
учасники справи: 
позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 травня 2021 року (суддя В. М. Іващенко),
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до  Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 21.06.2010 року в розмірі 106 205, 88 грн. 
В позові  зазначений  розрахунок боргу станом на 24.09.2019 року в сумі 106 205, 88 грн, яка складається з: 27 829, 36 грн заборгованість за тілом кредита; 31 248, 36 грн – заборгованість за простроченим тілом кредита; 40 962, 04 грн – нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 632, 51 грн – нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн – штраф (фіксована частина); 5 033,61 грн -  штраф (процентна складова).
В обґрунтування вимог вказано, що 21 червня 2010 року з відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання заяви № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. При цьому, відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана ним анкета - заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між сторонами договір про надання банківських послуг.
Відповідно до умов цього договору Банк надав ОСОБА_2  можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позивач стверджує, що свої зобов`язання виконав у повному обсязі, проте позичальник належним чином не виконує свої зобов`язання за договором, у результаті чого станом на 24 вересня 2019 року виникла заборгованість у сумі 106 205, 88 грн. 
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 травня 2021 року позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до  ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 59 077 (п`ятдесят дев`ять тисяч сімдесят сім) гривень 72 копійки. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги судом було встановлено, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача тіла кредиту та простроченого тіла кредиту.
Відмовляючи в стягненні пені та штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що позов в цій частині не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що позивач неправомірно нараховував відповідачу пеню та штрафи за користування кредитними коштами.
Оскільки в заяві позичальника від 21.06.2010 року процента ставка не зазначена. Крім цього, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені,штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та визначеного її розміру.
Судом було зазначено, що причини для відмови у позові з підстав спливу позовної давності, на які посилався відповідач відсутні, адже в судовому засіданні з достовірністю було встановлено, що кредитні відносини між сторонами договору не припинені. 
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Вказує, що оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Відповідач зазначає, що підтвердження про отримання ним кредиту у сумі 34 000 грн відсутні, так як наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог.
Щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 31 248, 36 грн, вказує наступне. В анкеті-заяві від 21.06.2010 плата за прострочене тіло кредиту не визначена, крім того, в матеріалах справи відсутні можливості його нарахування. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, долучений до матеріалів справи не є складовою частиною спірного кредитного договору, тому у банку відсутнє право здійснювати такі нарахування.
Також відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду. Адже, якщо картку йому було видано 21 червня 2010 року то строк її дії сплив у червні 2015 року. 
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції, не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, тому вважає, що доводи апеляційної скарги підлягають задоволенню.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 01 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2   встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.  
16 вересня 2021 року закінчено підготовчі дії у справі, розгляд справи признано на 19 жовтня 2021 року, про що постановлено відповідну ухвалу.
Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи.
Учасників справи належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи (а.с.39 т.2). Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі, наполягає на її задоволенні (а.с.42-43 т.2). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступного.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Судом встановлено такі обставини:
21.06.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі чого отримано кредитну картку.
Відповідно до нової редакції Статуту позивача, затвердженого постановою КМУ від 05 червня 2019 року № 594 (в редакції постанови КМУ від 14 серпня 2019 року № 712), було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»; АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк», яке, в свою чергу, є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.37-38 т.1).
21.06.2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку (а.с. 15).
Позивач стверджує, що на підставі вищезазначеної анкети-заяви відповідачем отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок розмір якого поступово збільшувався та склав 34 000 грн.
До позовної заяви долучено витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, який не містить підпису відповідача про ознайомлення з ним (а.с. 17-31). 
Банком надано до суду довідку про видані картки ОСОБА_2 згідно кредитного договору б/н від 21.06.2010 року, а саме: №5577212915136348, №5457082232424056, №4149625810677334, №4149629390311959, термін дії останньої до 02.2021 (а.с. 155 т.1).
За доводами Банку, відповідач отримав та користувався кредитними коштами, що підтверджується наданою випискою по рахунку за період з 01.06.2010 по 01.07.2020 року (судом береться до уваги період з 01.06.2010 до 24.09.2019, на час звернення до суду) (а.с. 152), проте, взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість в розмірі  106 205, 88 грн, яка складається з: 27 829, 36 грн  - заборгованість за тілом кредита; 31 248, 36 грн – заборгованість за простроченим тілом кредита; 40 962, 04 грн – нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 632, 51 грн – нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн – штраф (фіксована частина); 5 033,61 грн -  штраф (процентна складова).
На підтвердження вищезазначеного розміру заборгованості позивачем надано розрахунки заборгованості за договором б/н від 21.06.2010 станом на 24.09.2018 року без зазначення дати складання, які містять підпис в графі представник ПриватБанку, проте не зазначено посаду та П.І.Б. відповідного співробітника Банку(а.с. 8-14).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачем лише в частині вирішення судом позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку тіла та простроченого тіла кредиту,а тому, відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, законність і обґрунтованість рішення суду про відмову у стягненні заборгованості за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання, нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, штрафів (фіксована частина), штрафів (процента складова) за невиконання зобов`язань апеляційним судом не перевіряється.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Стягуючи з відповідача суму заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту у визначеному позивачем розмірі, суд першої інстанції вважав розмір заборгованості підтвердженим наданим банком розрахунком заборгованості.
Колегія суддів з таким висновком суду погодитись не може. 
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З аналізу положень процесуального закону щодо доказів і доказування вбачається, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Документами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (чинного на час виникнення спірних правовідносин, далі - Положення), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічну за змістом норму містить п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, яке діє на час ухвалення судом рішення.
Отже, належним та допустимим первинним доказом проведення операцій з коштами на рахунку можуть являтися: виписки з особового рахунку клієнта банку, інші касові документи або документальні розпорядження розпорядника коштів про їх перерахування.
Згідно виписки про рух коштів по рахунку ОСОБА_2 вбачається, що він активно користувався кредитними коштами (отримував готівку у банкоматі, купував товари, перераховував кошти на інші рахунки тощо та частково здійснював повернення коштів банку), внаслідок чого і виникла заборгованість, яку відповідач отримав та повністю не повернув банку. 
Колегія суддів здійснила власний розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що відповідачем фактично отримано кредитні кошти в розмірі 225 029, 96 грн ( згідно графи №3 Витрати клієнтом кредитних коштів, розрахунку заборгованості, руху коштів по рахунку ОСОБА_2 ). 
При цьому, відповідачем в рахунок погашення кредитної заборгованості сплачено 199 355, 81 грн (згідно графи №21 Сума коштів внесених клієнтом на погашення заборгованості, розрахунку заборгованості).
Таким чином, станом на дату звернення до суду у позичальника перед Банком виникла заборгованість з фактично отриманих та неповернутих коштів у загальному розмірі 25 674, 15 грн (225 029, 96 грн – 199 355, 81 грн).
Разом з тим, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, колегія суддів вважає, що фактичне отримання відповідачем кредитних коштів та не повернення їх у повному обсязі банку свідчить про порушення прав позивача, тому він вправі вимагати їх захисту у судовому порядку.
Заперечуючи проти задоволення позову та обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач власного альтернативного розрахунку заборгованості до суду не надавав.
Суд першої інстанції, не врахувавши фактичні обставини справи, вимоги законодавства, належним чином не оцінивши та не перевіривши надані позивачем докази, дійшов безпідставного висновку про задоволення позову банку про стягнення тіла кредиту та простроченого тіла кредиту в повному обсязі. 
Отже, вирішуючи питання про розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з позичальника, колегія суддів зазначає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає саме сума фактично отриманих та неповернутих коштів у розмірі 25 674, 15 грн.
Вирішуючи спір між сторонами у частині застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості на яку посилався скаржник, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду.
Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України).
Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.1, ч.3 ст. 264 ЦК України).
Судами було встановлено, що відповідно до руху коштів по рахунку ОСОБА_2 (а.с.148), який наданий позивачем до матеріалів справи, останній платіж відповідачем на погашення заборгованості здійснено 12.09.2019 року в сумі 1, 39 грн, тобто строк позовної давності при зверненні до суду позивачем не порушений.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому не заслуговують на увагу в цій частині.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги та судові витрати

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.
За встановленої наявності підстав, визначених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 травня 2021 року підлягає зміні апеляційним судом.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
На підставі ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України апеляційним судом змінюється розподіл судових витрат відповідно до ухваленого судового рішення у справі.
Так, пропорційно до задоволених позовних вимог та вимог апеляційної скарги, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову у сумі 464, 31 грн, а позивач має сплатити на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 906, 23 грн.
Керуючись ст.ст.  367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 травня 2021 року у даній справі змінити в частині визначення суми стягнення та розподілу судових витрат, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором б/н від 21 червня 2010 року у сумі 25 674, 15 грн, а також судовий збір у сумі 464, 31 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570 01001, м. Київ, вулиця Грушевського 1Д) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 906, 23 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя         Л. М. Дьомич
Судді С. І. Мурашко
В. В. Черненко