справа №755/4708/19
головуючий у суді І інстанції Савлук Т.В.
провадження № 22-ц/824/13308/2021
 
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
 
ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
24 грудня 2021 року                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 4 червня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 5 вересня 2019 року, яке ухвалене в межах розгляду цивільної справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
 
В С Т А Н О В И В:
 
5 вересня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалене заочне рішення про задоволення позову Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
20 квітня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гарницький П.П. звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, яке ухвалено 5 вересня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва у цивільній справі №755/4708/19.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 4 червня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Гарницького П.П. про перегляд заочного рішення Дніпровським районним судом м. Києва від 5 вересня 2019 року по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги повернуто заявнику. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником не виконані вимоги ухвали про залишення заяви без руху у встановлений судом строк.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Гарницький П.П. 16 серпня 2021 року подав апеляційну скаргу.
Суддею-доповідачем по справі визначено Шахову О.В.
 В апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, представник відповідача просив ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 4 червня 2021 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вказує, що відповідач не отримувала жодної повістки про виклик до суду, жодної позовної заяви та про існування заочного рішення суду від 5 вересня 2019 року відповідачу стало відомо лише 19 квітня 2021 року. Факт неотримання відповідачем судових повісток та позовної заяви по даній справі встановлено оскаржуваним заочним рішенням суду від 5 вересня 2019 року.
Звертає увагу, що між відповідачем та позивачем відсутні договірні правовідносини, жодного договору між сторонами укладено не було. Враховуючи вказане відповідач позбавлений долучити до матеріалів справи документи, яких взагалі не існує, та які повинен був подавати позивач разом з заявою, чого зроблено не було, а судом належно не досліджено докази в даному випадку.
Наголошує на тому, що додатки до заяви про перегляд заочного рішення суду були долучені у відсканованому вигляді в оригіналах, які скріплені електронним цифровимпідписом представника відповідача.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 25 листопада 2021 року № 2259/0/15-21 суддю судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Шахову О.В. звільнено з посади судді Київського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.
У зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють участь судді - доповідача Шахової О.В. у розгляді справи №755/4708/19 (апеляційне провадження №22-ц/824/13308/2021) призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Писана Т.О., судді: Журба С.О., Приходько К.П.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» -Гуртова К.В., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Стосовно твердження відповідача про те, що вона зареєстрована у вказаній квартирі разом з іншими особами, однак жодного договору на надання послуг з водопостачання не укладала, тобто договірних правовідносин між сторонами не існує вказує, що для виникнення правовідносин з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення на підставі публічної оферти не потрібно інших доказів, ніж публікація публічного договору та відсутність заперечень з іншої сторони. Зазначає, що обов`язок з оплати, надання та отримання житлово-комунальних послуг випливає виключно з договірних відносин, а не з права власності чи спадкування.Таким чином, ПрАТ «АК «Київводоканал» у відносинах з ОСОБА_1 діє на підставі та в межах Договору, отже відносини, що склалися між позивачем та відповідачем є виключно договірними і ніяким чином не стосуються права власності.
Звертає увагу, що нарахування відповідачці на зазначену адресу пільг підтверджує факт користування ОСОБА_1 житлово-комунальними послугами за вказаною адресою за період з липня 2014 року по грудень 2018 року, оскільки ОСОБА_1 зверталася з заявами про призначення пільги, яка їй була призначена за адресою   АДРЕСА_1 і пільга дійсна до 21 грудня 2021 року. Жодних заяв щодо перерахунку заборгованості у зв`язку з її відсутністю за вказаною адресою ОСОБА_1 не надавала.
За правилами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Положеннями ст. 284 ЦПК України визначено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
При зверненні до суду із заявою про перегляд заочного рішення представник відповідача зазначав, що ОСОБА_1 не була повідомлена про розгляд справи та копії заочного рішення у встановленому законом порядку не отримувала, а про існування рішення дізналась лише 19 квітня 2021 року, оскільки у квітні 2021 року з пенсійної карточки відповідача почали здійснювати відрахування по сплаті невідомої заборгованості.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Отже, судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на перегляд заочного судового рішення, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд, до якого також відноситься і право на перегляд заочного рішення.
Повертаючи заяву про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що її недоліки у встановлений ухвалою суду строк відповідачем усунуті не були.
Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки він зроблений із порушенням норм процесуального права та не відповідає встановленим у справі обставинам.
Зі змісту ст. 285 ЦПК України вбачається, що заява про перегляд заочного рішення повинна бути подана у письмовій формі. У заяві має бути зазначено: найменування суду, який ухвалив заочне рішення; ім`я (найменування) відповідача або його представника, які подають заяву, їх місце проживання чи місцезнаходження, номер засобів зв`язку; обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача; клопотання про перегляд заочного рішення; перелік доданих до заяви матеріалів. Заява про перегляд заочного рішення підписується особою, яка її подає. До заяви про перегляд заочного рішення додаються її копії за кількістю учасників справи та копії всіх доданих до неї матеріалів, а у випадку, якщо вона подана представником відповідача, додається довіреність або інший документ, який підтверджує його повноваження. Також до заяви про перегляд заочного рішення додається документ про сплату судового збору та докази, на які посилається заявник.
Частиною 8 вказаної статті визначено, що до неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються ст. 185 цього Кодексу.
Залишаючи заяву про перегляд заочного рішення без руху, суд першої інстанції виходив з того, що вона не відповідає вимогам ЦПК України, встановленим для її форми та змісту.
Зі змісту даної ухвали вбачається, що заява підлягає залишенню без руху у зв`язку з тим, що всупереч вимог ч. 7 ст. 285 ЦПК України у заяві відсутні посилання на докази, яким відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача; не надано копії заяви про перегляд заочного рішення за кількістю учасників справи та копії всіх доданих до неї матеріалів відповідно до ч. 4 ст. 285 ЦПК України та звертаючись із клопотанням про поновлення пропущеного строку про перегляд заочного рішення представник заявника не навів доводів поважності причин такого пропуску строку.
Так, матеріали справи містять запит Дніпровського районного суду міста Києва від 4 квітня 2019 року про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 (а.с. 23-24) та конверт із рекомендованим повідомленням про направлення поштової кореспонденції на зазначену адресу (а.с. 29,48). 
Разом з тим, вся поштова кореспонденція по справі повертались до суду без вручення з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», на що судом першої інстанції уваги звернуто не було.
Доказів про те, що відповідач був повідомлений про розгляд справи та отримав копію заочного рішення суду матеріали справи не містять, що свідчить про помилковий висновок суду першої інстанції про те, що представником відповідача не було надано доказів, які свідчать про несвоєчасне отримання заочного рішення, яке просить переглянути відповідач.
Також в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції, вказав на те, що відповідач на обґрунтування своїх вимог не долучив до матеріалів справи доказів, якими обґрунтовує свої заперечення, однак із таким висновком колегія суддів погодитись не може.
Так, у своїй заяві про перегляд заочного рішення представник відповідача вказує, що між відповідачем та позивачем відсутні договірні правовідносини, жодного договору між сторонами укладено не було, а тому відповідач позбавлений долучити до матеріалів справи документи, яких взагалі не існує.
Колегія судді наголошує на тому, що  під час судового провадження, суд повинен керуватись Конституцією України, яка є нормою прямої дії, та Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», далі - Постанова.
У п.1 Постанови визначено, що гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свободвід будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного і якісного розгляду конкретних справ. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст. 22 Конституції закріплені в ній права і свободилюдини й громадянина не євичерпними.
П. 11 Постанови дає вказівки судам, що при вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Поряд із цим він може запропонувати позивачеві чи відповідачеві подати додаткові докази, а в разі, коли сторони не в змозі їх зібрати, а без них правильно вирішити справу неможливо, - за клопотанням сторін сам витребувати такі докази.  
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава - учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити перетворення судового процесу у безладний рух. У зв`язку з наведеним залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом із тим Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).
Також колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що представником відповідача не було надано копії заяви про перегляд заочного рішення за кількістю учасників справи та копії всіх доданих до неї матеріалів відповідно до ч. 4 ст. 285 ЦПК України з урахуванням наступного.
У відповідності до ч.7 ст. 43 ЦПК України, учасник справи звільняється від обов`язку надсилати іншим учасникам справи або подавати до суду копії документів відповідно до кількості учасників справи, якщо він подає документи до суду в електронній формі черезЄдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
Як вбачається із матеріалів справи, представником відповідача заява про перегляд заочного рішення суду була подана через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему через Електронний кабінет адвоката з використанням власного електронного підпису.
Враховуючи те, що представником відповідача було подано заяву про перегляд заочного рішення суду через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та зважаючи на ч.7 ст. 43 ЦПК України, обов`язок надсилання даної заяви з додатками покладається на суд.
Отже, повертаючи заяву про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції позбавив заявника права апеляційного оскарження, оскільки без проходження процедури перегляду заочного рішення в суді першої інстанції, відповідач позбавлений права оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку (ч.4 ст. 287 ЦПК України).
Процесуальним законом визначено спеціальний порядок перегляду заочного рішення, який проводиться судом, що його ухвалив, і лише за письмовою заявою відповідача. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 25 березня 2020 року у справі № 2-2332/10, 381/6265/14, 381/2658/15.
Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та, всупереч вимогам ч. 5. ст. 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та помилково повернув заяву про перегляд заочного рішення.
Статтею 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали
В даному випадку оскаржувана ухвала суду була постановлена за неповного з`ясування обставин справи та без належного дотримання норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, а тому апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд,
 П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 4 червня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий                                                                                   Т.О. Писана
 
Судді                                                                                               К.П. Приходько
 
                                                                                                         С.О. Журба