Номер провадження: 33/813/143/22 
Номер справи місцевого суду: 523/10431/21
Головуючий у першій інстанції Мурманов І.М.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Судді Цюри Т.В.,
За участю секретаря судового засідання - Лопотан В.І., 
розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 04 жовтня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 04 жовтня 2021 року за вчинення   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у виді накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Cтягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп. за наступними платіжними реквізитами: отримувач коштів: ГУК в Од.обл./Суворовський р-н/22030101; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37607526; Банк отримувача Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача UА748999980313181206000015759, Код класифікації доходів бюджету - 22030101.
Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавленим права керування транспортними засобами з дня винесення постанови.
Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить судскасувати постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 04 жовтня 2021 року, провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП. 
Дослідивши матеріали адміністративної справи, вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 - Пужаєвої Ірини Сергіївни та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій зобов`язаний за вимогою працівника правоохоронного органу пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:
-протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 187409 складеного 26.05.2021 року, інспектором Управління патрульної поліції в Одеській області за обставинами того, що 26.05.2021 року о 01 год. 07 хв., в м.Одесі, вул. Дорожня, 13, ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Dacia Logan», який належить ТОВ «РВ-ЛІЗИНГ», з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обставинам. Від проходження огляду з метою встановлення стану сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою приладу Drager та в медичному закладі відмовився на портативний відео реєстратор 1060. Чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р., № 1306;
-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного спяніння (а.с5) .
Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленою постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 04 жовтня 2021 року та порушенні ним вимог п. 2.5 ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
У доводах апеляційної скарги  ОСОБА_1  стверджує, що його автомобіль був безпідставно зупинений співробітниками поліції, які на прохання ОСОБА_1   не представились та не пред`явили документи, апелянт посилається на порушення співробітниками поліції законодавства при проведенні огляду особи на стан алкогольного сп`яніння тана те, що в матеріалам відсутні будь - які відеоматеріали, на підтвердження того, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що ці порушення є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження по справі.
Однак, відповідно до наданих відеозаписів, які долучені до матеріалів справи встановлено, що, ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Dacia Logan», який належить ТОВ «РВ-ЛІЗИНГ», з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обставинам. Під час спілкування, поліцейські встановили, що ОСОБА_1 може перебувати в стані алкогольного сп`яніння і належним чином роз`яснили порядок проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Перед початком огляду на приладі «Драгер» поліцейські пред`явили усі необхідні документи, роз`яснили спосіб і порядок проходження огляду. Однак ОСОБА_1 проходити огляд відмовився.
Вказані відеозаписи свідчить про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції під час проведення її огляду та вимог ст. 266 КУпАП.
В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 під час зупинки працівниками патрульної поліції рухався без порушення координації рухів та відсутня поведінка, що не відповідає обстановці, які були зазначені в протоколі.
Однак відповідно до наданих відеозаписів, встановлено, що ОСОБА_1 , був зупинений за керування транспортним засобом, о 01 год. 07 хв., в м.Одесі, вул. Дорожня, 13, автомобілем марки «Dacia Logan», який належить ТОВ «РВ-ЛІЗИНГ», Під час спілкування, поліцейські встановили, що ОСОБА_1 може перебувати в стані алкогольного сп`яніння і належним чином роз`яснили порядок проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Також, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 зупинив автомобіль саме на перехресті, що суперечить доводам ОСОБА_1 . 
На відеозаписі №0160-001060 а саме, на 01:26:22 секунді, ОСОБА_1 на запитання співробітника патрульної поліції -«Чому останній зупинився на перехресті?», відповів- «В мене була перешкода справа». Пізніше, ОСОБА_1 почав стверджувати, що взагалі проходив повз даного автомобіля і руху на ньому не здійснював, цим самим вводячи працівників патрульної поліції в оману. 
Безпідставними є і твердження апеляційної скарги про те, що зйомка на портативний відео реєстратор велась не належним чином.
Так, відповідно до п. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 р. за N 28/32999 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення.
Апеляційним судом, після ретельного перегляду відеозаписів з нагрудних камер (відеореєстраторів) працівників патрульної поліції, що знаходиться на диску, які були долучені до справи, вбачається, що відеозапис є безперервним, він містить достовірні дані про події та дії ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу та складання протоколу про адміністративне правопорушення, а тому його можна вважати належним та допустимим доказом по справі.
Доводи апеляційної скарги щодо незалучення свідків при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння є неспроможними, виходячи з наступного.
Відповідно ст 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.
Суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому слід зазначити, що згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Зазначене свідчить про те, що суд повинен оцінити всі докази наявні в матеріалах провадження у своїй сукупності та прийти до висновку про винність чи невинність особи в інкримінованому йому правопорушенні.
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
Порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, отже, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін. 
Керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 04 жовтня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя 
Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра