ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/23153/20                                                       Головуючий у І інстанції - Вєкуа Н.Г.
                                                                                                   Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 грудня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
  Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.,        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на додаткове рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від             29 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 128 905,54 грн. заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.08.2019 по 29.04.2020;
Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач вказав, що постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2015 року у справі № 826/8797/15 про поновлення Позивача на займаній посаді було виконано лише 30.04.2020, а тому Позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період 01.08.2019 по 29.04.2020, враховуючи попередні виплати відповідно до рішення від  31 березня 2020 року у справі № 640/15149/19.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено.
Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 128 905,54 грн. (сто двадцять вісім тисяч дев`ятсот п`ять гривень п`ятдесят чотири копійки) заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.08.2019 по 29.04.2020.
Від представника Позивача до суду першої інстанції надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12500,00 грн.
Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року заяву представника Позивача про ухвалення додаткового судового рішення - задоволено частково.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України понесені ним витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5 000, 00 грн. (п`ять тисяч гривень).
В іншій частині заяви - відмовлено.
Не погоджуючись з додатковим рішенням Окружного адміністративного суду                   м. Києва від 29 вересня 2021 року Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.
В апеляційній скарзі Міністерство юстиції України посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.
Апеляційна скарга мотивована тим, що задоволенні судом першої інстанції витрати у сумі 5000,00 грн. не є співмірними складності справи та наданим послугам, а тому не підлягають до задоволення.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Міністерства юстиції України, в якому він просить скасувати додаткове рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року та прийняти нове судове рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України понесені витрати на професійну правову допомогу у розмірі 12 500 грн.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. З ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 1 п. 1 частини 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до пункту 1 частини 3 вказаної статті для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частинами 4, 5 ст. 134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання
послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
До суду, Позивачем, для підтвердження витрат на правничу допомогу, було подано: договір про надання правової допомоги № 147-ЖВ-АО від 01.08.2019 р. на 4 арк.; Заявку від 21.09.2020 № 4 на надання юридичних послуг за договором про надання правової допомоги № 147-ЖВ-АО від 01 серпня 2019 року на 1 арк.; Акт № 4 приймання юридичних послуг від 22.09.2020 на 1 арк.; Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4778/10 від 26.01.2012.
Як вбачається з матеріалів справи, між Адвокатським об`єднанням «Сенсум»           (надалі - Адвокатське об`єднання) та ОСОБА_1 (надалі - Клієнт) укладено договір про надання правової допомоги № 147-ЖВ-АО від 01 серпня 2019 року, відповідно до якого Адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги Клієнту, а Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокатському об`єднанню гонорар та супутні витрати, необхідні для виконання цього Договору.
Згідно з додатком № 1 до вищевказаного договору, Сторони обумовили перелік уповноважених осіб для надання правової допомоги.
Додатком № 2 до договору № 147-ЖВ-АО від 01 серпня 2019 року, Сторони також погодили систему тарифів адвокатського об`єднання.
21 вересня 2020 року Адвокатське об`єднання «Сенсум» та ОСОБА_1 підписали Заявку № 4 на надання юридичних послуг, предметом якої є аналіз документів, визначення правової позиції, підготовка позовної заяви та юридичний супровід спору про стягнення з Міністерства юстиції України середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного виконавця за період з 01.08.2019 по дату поновлення па посаді.
Відповідно до п. 2 вказаної Заявки, вартість надання послуг згідно цієї заявки буде обраховуватися згідно тарифів погодинної оплати відповідно до Додатку № 2 Договору про надання правничої допомоги № 147-ЖВ-АО від 01.08.2019.
Протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту підписання Акту приймання-передачі послуг, Клієнт сплачує Виконавцю вартість наданих послуг у повному обсязі.
Як вбачається з акта № 4 приймання юридичних послуг від 22 вересня 2020 року за договором про надання правової допомоги, виконавцем послуг є Жадобін Віталій Ігорович, розмір оплати за одну годину роботи якого складає 2500,00 грн.
Відповідно до вказаного Акта, Адвокатським об`єднанням надано, а Клієнтом прийнято юридичні послуги, зокрема аналіз документів, визначення правової позиції, підготовка позовної заяви та юридичний супровід спору про стягнення з Міністерства юстиції України середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного виконавця.
Виконання зазначених юридичних послуг складалося з певних етапів:
- ознайомлення з документами щодо спору та їх аналіз - 30 хв., вартість етапу виконання юридичної послуги - 1250,00 грн;
- збір та аналіз доказів щодо спору, формування доказової бази з метою підготовки позову - 60 хв., вартість етапу виконання юридичної послуги - 2500,00 грн;
- визначення правової позиції та позовних вимог, погодження їх з клієнтом - 30 хв., вартість етапу виконання юридичної послуги - 1250,00 грн;
- підготовка позовної заяви - 60 хв., вартість етапу виконання юридичної послуги - 7500,00 грн;
Загальна вартість наданої виконавцем професійної правничої допомоги склала   12500 грн 00 коп.
За правилами ч. 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно ч. 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Вказане правило при вирішені питання про співмірність заявленої до присудження суми витрат на професійну правничу допомогу сформульовано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17 (73021615) та від 11 квітня          2018 року у справі № 814/698/16 (73356068).
Колегія суддів зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Так, Позивачем у адміністративному позові та заяві про ухвалення додаткового рішення було заявлено вимогу про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача на користь Позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 12500,00 грн.
Так, Міністерство юстиції України у відзиві на позовну заяву та запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення зазначило, що заявлені Позивачем до відшкодування витрати у сумі 12500,00 грн. не є обґрунтованими у даній справі.
Відповідач вказував на те, що дана справа не є складною з урахуванням її фактичних обставин, предмету спору, змісту порушення, предмету доказування, аналізу наведених доказів.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовуюсь при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, п. 30).
У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції У справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
А у пункті 154 рішення Європейського суду із прав людини від 07.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (заява № 58442/00) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Правова позиція Верховного Суду щодо необхідності доведення та врахуванням того чи були витрати на правничу допомогу фактичними, а їх розмір обґрунтованим та розумним викладена, зокрема у постанові від 05.05.2018 року у справі № 821/1594/17.
Верховним Судом у постанові від 19.02.2019 року у справі № 803/1032/18 підкреслюється, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи втрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`ємом наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу дійшов обґрунтованого висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та об`ємом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом. Таким чином, суд першої інстанції вважав за потрібне присудити понесені Позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.
Проте, колегія суддів не вбачає доцільності стягнення з Відповідача судових витрат у сумі 5 000,00 грн., понесених Позивачем під час розгляду даної справи у суді першої інстанції, оскільки в матеріалах даної справи наявна лише позовна заява, заява про прискорення розгляду справи.
Таким чином, дана сума не співмірна зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку, що заява Позивача підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на корить ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1 000,00 грн.
Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті додаткового рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи та частково порушено норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення питання в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити частково, додаткове рішення суду першої інстанції скасувати в частині, ухвалити в цій частині нове рішення, яким заяву Позивача про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - задовольнити частково.
Додаткове рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 вересня           2021 року - скасувати в частині стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України понесених ним витрат на професійну правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень).
Прийняти в цій частині нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (01001,  м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 13, код ЄДРПОУ 00015622) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000,00 (одна  тисяча) грн.
В іншій частині додаткове рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                        О.М. Оксененко