УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 203/963/21
провадження № 51 – 726 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції на ухвалу Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 08 вересня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,
встановив: 
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2021 року задоволено клопотання захисника обвинувачених про закриття кримінального провадження. Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 12020040030001914 від 21 жовтня 2020 року, відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК закрито.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року ухвалу місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування касаційних вимог прокурор стверджує, що суди дійшли неправильного висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК. Прокурор зазначає, що обвинувальний акт було направлено до місцевого суду в межах строку досудового розслідування. Вважає, що право закрити провадження з підстави, передбаченої п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, має виключно прокурор з огляду на абз. 3 ч. 4 ст. 284 КПК. Вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі не навів переконливих доводів, з яких апеляційну скаргу прокурора визнав необґрунтованою.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Доводи касаційної скарги прокурора про те, що органом досудового розслідування жодних порушень строків досудового розслідування, зазначених у ст. 219 КПК, не допущено та всі процесуальні дії виконані у строки, передбачені законом, Верховний Суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Так, відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Згідно з ч. 1 ст. 219 КПК, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР до дня звернення до суду, зокрема з обвинувальним актом.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Зазначена норма процесуального закону також передбачає, що строк досудового розслідування може бути продовжений з підстав та в порядку, передбачених КПК.
Закінчення строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК, після повідомлення особі про підозру, крім випадку повідомлення про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, є підставою для закриття кримінального провадження (п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК).
Аналіз положень п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК та п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК дає підстави стверджувати те, що необхідність закриття кримінального провадження законодавець пов`язує виключно із фактом закінчення строків досудового розслідування, а не завершенням досудового розслідування, виконанням вимог ст. 290 КПК тощо.
Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу, що кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в межах строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду.
Відповідно до ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2021 року, у підготовчому судовому засіданні сторона захисту заявила клопотання про закриття кримінального провадження № 12020040030001914 за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, оскільки після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК.
Місцевим судом встановлено, що у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020040030001914 від 21 жовтня 2020 року повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК, було вручено ОСОБА_4 18 листопада 2020 року, а ОСОБА_5 06 січня 2021 року.
Відповідно до відомостей, які містяться в реєстрі матеріалів досудового розслідування, які не оспорюються сторонами, 06 січня 2021 року підозрюваних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомлено про завершення досудового розслідування та про надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
06 січня 2021 року підозрювану ОСОБА_4 в період часу з 11:30 до 11:50 години, підозрювану ОСОБА_5  в період часу з 12:00 до 12:30 години та представника потерпілого з 18:40 до 19:00 години, було ознайомлено з матеріалами кримінального провадження. Останнім днем досудового розслідування судом встановлено 19 січня 2021 року
06 січня 2021 року прокурором було затверджено обвинувальний акт та вручено обвинуваченим, але фактично обвинувальний акт направлений до суду 15 березня 2021 року.
Зваживши, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості, що строк досудового розслідування даного кримінального провадження з 21 жовтня 2020 року було продовжено, місцевий суд дійшов висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , направлено до суду вже після спливу строків досудового розслідування.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, розглядаючи в підготовчому судовому засіданні клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження № 12020040030001914, встановивши, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не відносяться до категорії тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи і строк досудового розслідування, передбачений ст. 219 КПК закінчився, ухвалив рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК.
Що стосується доводів прокурора проте те, що у суду першої інстанції відсутні повноваження для закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК Верховний Суд зазначає наступне.
Повноваження суду закрити кримінальне провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК прямо встановлено статтею 314 КПК, а тому доводи касаційної скарги прокурора про відсутність повноважень у суду першої інстанції закривати кримінальне провадження з цих підстав, оскільки це є прерогативою прокурора, є неприйнятними.
Таким чином, суд першої інстанції правомірно на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5  у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК. 
Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку перевірив усі посилання й доводи, викладені прокурором у згаданій апеляційній скарзі і, визнавши висновки місцевого суду обґрунтованими та вмотивованими, не встановив підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши достатні аргументи та підстави для прийняття такого рішення.
Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга прокурора не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 08 вересня 2021 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року.
Зазначені судові рішення є належно умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися при їх постановленні.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене і керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції на ухвалу Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 08 вересня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                      ОСОБА_2                         ОСОБА_3