ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 січня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 334/4047/20(ЗП/280/66/21)	
(суддя Прасов О.О., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Панченко О.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною  скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі №334/4047/20(ЗП/280/66/21) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району про  стягнення індексації грошового зобов`язання та трьох процентів річних,-

                                                                  ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 20 липня 2020 року звернулася до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району згідно з яким просить стягнути з відповідача на користь позивача нараховані інфляційні витрати та 3% річних за період з 27.03.2015 року по 31.05.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2015 року у справі № 334/143/15-а у загальній сумі 16813,36 грн.           
Позов обґрунтовано тим, що на підставі вимог статті 625 ЦК України, позивач вважає, що боржником прострочено виконання грошового зобов`язання за судовим рішенням за період з 27.03.2015 року по 31.05.2020 року, що становить 1892 дні, у зв`язку з чим, боржник має сплатити їй інфляційні втрати та 3% річних на загальну суму 18175,20 грн. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивовано відсутністю цивільно-правових відносин між позивачем та пенсійним органом, як суб`єктом владних повноважень, як і відсутністю цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржила його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права до спірних відносин.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2015 у справі №334/143/15-а (провадження №2-а/334/49/15) (яке 27.03.2015 набрало законної сили) задоволено позов ОСОБА_2 до Управлінні праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Ленінському району: визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Ленінському району, щодо відмови у нарахуванні ОСОБА_2 , як інваліду 2 групи, різниці у одноразових компенсаціях у відповідності до ст.48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”; зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Ленінському району здійснити нарахування та виплату різниці у одноразових компенсаціях у відповідності до ст.48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” ОСОБА_2 у розмірі 15-ти мінімальних заробітних плат з урахуванням виплачених сум (а.с.8-9).
На виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2015 у справі №334/143/15-а (провадження №2-а/334/49/15) відповідачем здійснено нарахування одноразової компенсації за встановлення 2 групи інвалідності постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи ОСОБА_2 , інваліду 2 групи (1 категорія) у сумі 18175 грн. 20 коп (а.с.15).
У листі УСЗН ЗМР по Дніпровському району від 06.03.2019 за №01-35/1525 на адресу позивача зазначено, зокрема: «… Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №440 від 03.09.2014 року надає згідно постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/143/15-а від 16.03.2015 року розрахунок різниці у одноразових компенсаціях у відповідності до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_2 у розмірі 15-ти мінімальних заробітних плат з урахуванням виплачених сум. Додатково повідомляємо, що постанова суду винесена відносно виплати компенсації, яка безпосередньо фінансується тільки за рахунок коштів державного бюджету (ст.87 Бюджетного кодексу України). Всі рахунки управління є цільовими. На виконання окремих програм. Фінансування витрат по виплаті бюджетних коштів особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Ці видатки передбачаються законом про Державний бюджет на відповідний рік. На 2019 рік видатки бюджету на здійснення виплат згідно з рішеннями суду цим Законом не передбачені. Відповідно до ч.2 ст.95 Конституції України будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків визначаються виключно законами України про державний бюджет на відповідний рік. Управлінням постійно інформує Департамент соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації про стан позовної роботи в судах та щодо наявності рішень суду, які винесені на користь громадян (щодо зобов`язання управління здійснити виплату додаткових бюджетних коштів). Кошторисом на 2019 рік відповідних асигнувань не передбачено. Управління повідомляє, що майно, яке належить управлінню на праві власності – відсутнє. Все майно що знаходиться у користуванні управління є комунальною власністю. … Таким чином, управління не має можливості виконати постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/143/15-а від 16.03.2015 року у повному обсязі. …» (а.с.14).          
Стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат та 3% річних за період з  27.03.2015 року по 31.05.2020 року є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом частини 3 статті 11 та частини 1 статті 13 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Законодавець у частині 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин 2 та 3 статті 11 Цивільного кодексу України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.
Поряд з цим, стягнення інфляційних втрат регулюється статтею 625 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.07.2018 по справі № 2а-11853/10/1570, вбачається, що за змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
За результатами системного аналізу законодавчих приписів, які регулюють спірні правовідносини, та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та пенсійним органом, як суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.
Отже, відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, тому положення статті 625 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Отже, підстави для стягнення на користь позивача суми 3% річних та втрат від інфляції - відсутні.
Вказана правова позиція щодо застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Верховного Суду від 27.08.2020 у справі №   804/871/16, від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570, від 08.02.2018 у справі №826/22867/15.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
          На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі №334/4047/20(ЗП/280/66/21)  – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                    Повне судове рішення складено 25 січня 2022 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко