СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року                                             м. Харків                        Справа № 905/1724/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя  Склярук О.І.
при секретарі  Пархоменко О.В.    
за участю:
позивача – не з`явився; 
відповідача – адвокат Лисенков В.М.,  свідоцтво  серії ДН №6100 від 29.09.2021 року;  довіреність від 31.12.2021 року №7; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного   апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції  апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецькі енергетичні послуги” – адвоката Лисенкова В.М.  (вх. №3781Д/1-18) 
на ухвалу      господарського суду Донецької         області від 22.11.2021 року у справі №905/1724/21,  постановлену        в приміщенні господарського суду Донецької         області (суддя  Чернова О.В.),  повний текст якої  складено    22.11.2021 року 
за позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю “Терни-Сервісмонтаж”, м.         Кривий Ріг
до відповідача  Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецькі енергетичні послуги”, м. Маріуполь Донецької області 
про стягнення надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 41613,30 грн. 

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою          господарського суду Донецької         області від 22.11.2021 року у справі №905/1724/21 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Терни-Сервісмонтаж”    №189 від 20.09.2021 року  про закриття провадження у справі №905/1724/21 задоволено; закрито  провадження у справі №905/1724/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Терни-Сервісмонтаж” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецькі енергетичні послуги” про стягнення надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 41613,30грн. за відсутністю предмету спору; стягнуто  з Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецькі енергетичні послуги” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Терни-Сервісмонтаж”  судовий збір у розмірі 2270,00 грн.
          Представник Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецькі енергетичні послуги” – адвокат Лисенков В.М.   з ухвалою    господарського суду першої інстанції не погодився   та звернувся    до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу           господарського суду Донецької    області від 22.11.2021 року у справі    в частині стягнення  з відповідача судового збору у розмірі 2270,00 грн.
Апелянт   в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.
Господарський суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт сплати відповідачем суми надмірно сплачених коштів у розмірі 41   613,30 грн., а тому провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, за відсутністю предмету спору; сплата відповідачем суми позовних вимог відбулась після звернення позивача до суду  з відповідним позовом та відкриття провадження у справі, а тому  судовий збір у розмірі 2270,00 грн. покладається на відповідача на підставі ч. 9 ст. 129 ГПК України; спір по суті судом не вирішено, відтак витрати по сплаті  судового збору у розмірі 2270,00 грн.  відповідач не зобов`язаний відшкодовувати  позивачу у порядку, визначеному ч.9 ст. 129 ГПК України.
Господарський суд першої інстанції, закривши провадження у справі, безпідставно стягнув  з відповідача на користь позивача  витрати по сплаті судового збору, який підлягає поверненню з Державного бюджету України на підставі п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України “Про судовий збір”, за клопотанням особи, яка сплатила такий судовий збір, тобто, позивача, який в клопотанні від 20.09.2021 року вих.№189 про закриття провадження у справі та повернення судового збору, просив господарський суд Донецької області  повернути сплачений судовий збір внаслідок закриття провадження у справі, у зв`язку  з відсутністю предмета спору.
Посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі №904/9628/17, від 02.04.2020 року у справі №912/2171/18  та від 19.02.2020 року у справі №903/181/19, де, зокрема, вказано на те, що при вирішенні питання щодо розподілу/повернення судового збору при закритті провадження у справі процесуальний припис ч.  9   ст. 129 Господарського процесуального кодексу України   не може бути застосовано, оскільки результат вирішення спору, що знаходився на розгляді господарського суду відсутній, у   такому випадку застосуванню підлягає норма матеріального права, а саме пункт 5 частини 1   статті 7 Закону України "Про судовий збір".
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 “Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19” через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 року  до 03.04.2020 року в Україні введений карантин; постановами  Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року  № 239, від 22.04.2020 року №291,  від 11.05.2020 року  №349, від 20.05.2020 року №392, від 17.06.2020 року №500,  від   22.07.2020 року №641, від 26.08.2020 року №760, від 13.10.2020 року №956, від 09.12.2020 року №1236, від  17.02.2021 року №      104, від 21.04.2021 року №405, від 16.06.2021 року №611, від 11.08.2021 року №855, від 22.09.2021 року №981, від 15.12.2021 року №1336       до   постанови  від 11.03.2020 року  № 211 внесено зміни, якими  дію карантину продовжено до 31.03.2022 року.
Рада суддів України на офіційному сайті 11.03.2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та листом   №9рс-186/20 від 16.03.2020 року  до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, місцевих та апеляційних судів з рекомендацією встановити особливий режим роботи судів України, в тому числі роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.
Для  запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед працівників суду на період з 13.03.2020 року по 03.04.2020 року наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 року  за № 04-а встановлено особливий режим роботи   суду в умовах карантину; наказами   голови суду від 26.03.2020 року  № 05-а, від 23.04.2020 року №07-а, від 08.05.2020 року №08-а,  від 22.05.2020 року №10-а, від 22.06.2020 року №12-а, від 28.07.2020 року №14-а, від 31.08.2020 року №15-а, від 22.10.2020 року №21-а, від 18.12.2020 року №24-а, від 23.06.2021 року №10-а, від 16.08.2021 року №12-а  на період дії карантину   суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму. 
          Протоколом  автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2021 року,   суддею – доповідачем у справі визначено суддю  Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Склярук О.І. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду  від 13.12.2021 року  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою   представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецькі енергетичні послуги” – адвоката Лисенкова В.М.    на ухвалу    господарського суду Донецької       області від 22.11.2021 року у справі; відповідачу      встановлено  строк до 05.01.2022 року на протязі якого він має   право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено  справу до розгляду  на      "10" січня 2022 року о 12:45 год.; явка сторін в судове засідання  обов`язковою не визнавалась;  роз`яснено  учасникам  справи, що вони мають  право  брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".
05.01.2022 року           представник Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецькі енергетичні послуги” – адвокат Лисенков В.М.    звернувся  до суду апеляційної інстанції з заявою  про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, в якій  просив  забезпечити проведення судового засідання, що призначене на 10.01.2022  року на 12:45 год.  у режимі відеоконференції; доручити проведення відеоконференції Приморському районному суду м. Маріуполя  (вх.20, вх.№117), яку  долучене до матеріалів справи.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.01.2022 року,   задоволено  заяву   представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецькі енергетичні послуги” – адвоката Лисенкова В.М.  про участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи,   в режимі відеоконференції;  у зв`язку з зайнятістю  залу судового засідання для проведення відеоконференції  у Приморському районному суді м. Маріуполя  10.01.2022 року о 12:45 год., судове засідання  ухвалено  провести   10.01.2022 року о 13:30 год. у режимі відеоконференції з Приморським районним судом м. Маріуполя та  повідомлено  учасників справи  та Приморський  районний суд  м. Маріуполя , що розгляд справи   відбудеться   "10" січня 2022 року   о  13:30 год. в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №115 в режимі відеоконференції з Приморським районним судом  м. Маріуполя; доручено   Приморському районному суду м. Маріуполя    (87525, м. Маріуполь, пр-т Будівельників, 52 а)  забезпечити проведення відеоконференції у справі №905/1724/21, розгляд якої відбудеться 10.01.2022 року   о 13:30 год. в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №115; явка сторін в судове засідання   обов`язковою не визнавалась. 
В судовому  засіданні 10.01.2022 року представник  відповідача підтримав доводи, викладені  в апеляційній скарзі   та просив її задовольнити.
          Представник позивача в судове засідання   10.01.2022 року не з`явився, ухвали суду  апеляційної інстанції від  13.12.2021 року та від 05.01.2022 року були надіслані  позивачу на належну адресу,  про що свідчить штамп суду на зворотному боці вказаних ухвал (вих.№025658 від 14.12.2021 року та вих.№000141 від 06.01.2022 року).
Копії ухвал суду апеляційної інстанції від 13.12.2021 року та від 05.01.2022 року були надіслані на офіційну електронну адресу позивача, що слідує зі штампу на зворотному боці вказаних ухвал (вих.№ 06 від 04.01.2022 року та вих.№46 від 05.01.22 року).
Окрім того, відповідно до ч. 2   ст. 2 Закону України “Про доступ до судових рішень”   усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. 
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1   ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Ухвали   суду   від 13.12.2021 року та від 05.01.2022 року   було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена  за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.
Відповідно до    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої     Законом України від 17.07.1997 року  №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
          Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини  від 08.11.2005  року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини  від 27.04.2000 року  у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини  від 30.11.2006 року  у справі "Красношапка проти України").
Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених          ст.  42 ГПК  України та    беручи до уваги відсутність клопотань  від учасників справи    щодо відкладення розгляду апеляційної скарги  у зв`язку з карантинними заходами,      колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.                    Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача,  перевіривши повноту встановлення господарським  судом першої інстанції  неоспорених обставин справи,  колегія суддів встановила наступне.
ТОВ  “Терни-Сервісмонтаж”   звернулося до господарського суду Донецької області з позовною заявою до ТОВ  “Донецькі енергетичні послуги”  про стягнення надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 41613,30 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неповернення відповідачем суми попередньої оплати за договором №500207 від 01.01.2019 року  про постачання електричної енергії споживачу у розмірі 41613,30грн.,  у зв`язку з розірванням такого договору, внаслідок чого у позивача виникли підстави для стягнення надмірно сплачених грошових коштів.
Ухвалою господарського суду Донецької області від 13.09.2021 року у справі  прийнято позовну заяву  до розгляду та відкрито провадження у справі; підготовче засідання призначено на 11.10.2021 року о 10:20 год. 
20.09.2021 року на  адресу господарського суду Донецької області  від ТОВ  “Терни-Сервісмонтаж”  надійшла заява  №189 від 20.09.2021  року про закриття провадження у справі. 
В обґрунтування вказаної заяви позивач посилався  на те, що відповідачем належним чином та в повному обсязі повернуто суму надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 43613,30грн.  за договором №500207 від 01.01.2019 року, внаслідок чого заборгованість за спірним договором перед позивачем у відповідача відсутня. На підтвердження оплати заборгованості позивачем надано  платіжні доручення №2196238 від 16.09.2021 року  та №2196237 від 16.09.2021 року  на загальну суму 41613,30 грн.
22.11.2021 року господарським судом Донецької області постановлено оскаржувану ухвалу, з підстав викладених вище. 
Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали   господарського  суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної  скарги, колегія суддів  дійшла висновку, що  апеляційна  скарга  підлягає      задоволенню з огляду на таке.
Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.
З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.
Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.
У рішеннях  Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі  Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
          Місцевий господарський суд,  вирішуючи  питання щодо повернення позивачу  судового збору за подання позовної заяви, виходив з того, що   сплата відповідачем суми позовних вимог відбулась після звернення позивача до суду з відповідним позовом та відкриття провадження у справі, відтак, спір виник саме з вини відповідача.
          Колегія суддів вважає необґрунтованими вказані висновки місцевого господарського суду, з огляду на таке.
Так, позивач -  ТОВ  “Терни-Сервісмонтаж”, після відкриття провадження у справі – 21.09.2021 року,  звернувся до господарського суду першої інстанції з заявою про  закриття провадження у справі, яка обґрунтована тим, що відповідачем  в повному обсязі повернуто суму надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 43613,30грн.  за договором №500207 від 01.01.2019 року, внаслідок чого заборгованість за спірним договором перед позивачем у відповідача відсутня. 
На підтвердження оплати заборгованості позивач надав  платіжні доручення №2196238 від 16.09.2021 року  та №2196237 від 16.09.2021  року на загальну суму 41613,30грн.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК  України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Таким чином, господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору.
Враховуючи оплату відповідачем заборгованості перед позивачем у розмірі заявлених позовних вимог, місцевий господарський суд  правомірно встановив  відсутність предмету спору  та закрив  провадження у справі  на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК  України.
Відповідно до ч.3 ст.231 ГПК  України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Також, у вказаній заяві про закриття провадження у справі  позивач просив   вирішити питання щодо повернення останньому судового збору за подання позовної заяви у справі.
За змістом ч. 9   статті 129 ГПК України України   у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від   результатів вирішення спору.
Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 року у справі №912/2171/18, де, між іншим, вказано на таке.
“Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною, між тим процесуальним законом не визначено поняття неправильних дій сторони.  Зміст вказаної норми свідчить про те, що останньою встановлено дискреційне повноваження суду, тобто його право, а не обов`язок здійснити розподіл судових витрат у   зазначений спосіб, при цьому висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим. Однак, суд касаційної інстанції зазначає, що право суду застосувати приписи частини 9   статті 129 Господарського процесуального кодексу України   можливе за наявності таких умов: 1) вирішення судом спору по суті; 2) встановлення судом одного із таких випадків: - зловживання стороною чи її представником процесуальними правами; - спір виник внаслідок неправильних дій сторони.”
   Закриття провадження у справі є формою закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення по суті, у зв`язку з чим і   результат вирішення спору відсутній.
Згідно  з п. 5 ч. 1   ст. 7 Закону України "Про судовий збір"   сплачена сума судового збору   повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду   в разі закриття (припинення) провадження у справі   (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
   Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі №904/9628/17, де, зокрема, вказано  на те, що при вирішенні питання щодо розподілу/повернення судового збору при закритті провадження у справі процесуальний припис ч.  9   ст. 129 ГПК  України   не може бути застосовано, оскільки результат вирішення спору, що знаходився на розгляді господарського суду відсутній, у  такому випадку застосуванню підлягає норма матеріального права, а саме п. 5 ч.  1   ст. 7 Закону України "Про судовий збір".
Разом з тим, колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постановах  Верховного Суду від 06.09.2021 року у справі №910/8775/20 та від 19.02.2020 року у справі №903/181/19,  де, зокрема, вказано на таке.
   “У постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №       903/181/19, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, викладено таку правову позицію: "лише висновок суду першої інстанції про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково свідчить про вирішення спору по суті розглянутих вимог. Натомість, у тому випадку, коли в резолютивній частині судового рішення зазначається про закриття провадження у справі щодо частини із заявлених вимог у зв`язку з відсутністю предмету спору, спір по суті у відповідній частині не вирішується, навіть якщо розгляд справи по суті закінчується ухваленням рішення суду, без постановлення відповідної ухвали, як окремого процесуального документа. Відповідно, у такому разі (закриття провадження у справі щодо частини із заявлених вимог у резолютивній частині рішення) норма частини дев`ятої   статті 129 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, не застосовуються і не може бути підставою для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у повному обсязі, в тому числі і щодо частини із заявлених вимог, за якою провадження було закрито. Верховний Суд підкреслює, що у зазначеній нормі   ГПК   йдеться про   здійснення розподілу судових витрат між сторонами у справі у разі вирішення спору по суті. Водночас, така норма не застосовується, якщо   Закон України "Про судовий збір"   у такому випадку передбачає повернення судового збору з Державного бюджету України. Зокрема, у пункті 5 частини першої   статті 7 цього Закону   прямо встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях".                        Подібний за змістом висновок щодо застосування приписів частини дев`ятої   статті 129 ГПК України, пункту 5 частини 1   статті 7 Закон України "Про судовий збір"   викладений у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №       904/5645/19, від 22.05.2019 у справі №       904/9628/17.            Суд погоджується з доводами скаржника, викладеними у касаційній скарзі, стосовно безпідставного стягнення судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, з відповідача на користь позивача судового збору з посиланням на положення частини дев`ятої   статті 129 ГПК України, нарахованого виходячи із суми основного боргу, в частині якого було закрито провадження у справі, та покладення судового збору незалежно від результатів вирішення спору на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір. Припинення провадження у справі є формою закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення, у зв`язку з чим результат вирішення спору відсутній. Відтак з урахуванням положень пункту 5 частини першої   статті 7 Закону України "Про судовий збір"   наведений припис   ГПК України   застосований бути не може.             З огляду на викладене суд касаційної інстанції вважає обґрунтованими твердження скаржника щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій приписів частини дев`ятої   статті 129 ГПК України   без урахування приписів пункту 5 частини першої   статті 7 Закону України "Про судовий збір".”
Таким чином, беручи до уваги те, що закриття провадження у справі  є формою закінчення розгляду   справи без прийняття судового рішення, у зв`язку з чим результат вирішення спору відсутній,   з урахуванням положень п.  5 ч. 1    ст. 7 Закону України "Про судовий збір"   наведений припис   ГПК України, а саме: ч. 9 ст. 129 ГПК України,    застосований бути не може.
А отже, висновок господарського суду першої інстанції про те, що  сплата відповідачем суми позовних вимог відбулась після звернення позивача до суду з відповідним позовом та відкриття провадження у справі,  а відтак, спір виник саме з вини відповідача,  є передчасним.
Разом з тим, процедура повернення судового збору як помилково перерахованого до державного бюджету відбувається згідно з Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим   наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787   (далі - Порядок).
Порядок розроблено зокрема на виконання   статті 7 Закону України "Про судовий збір"   та визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, зокрема, податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету (пункт 2 Порядку).
Відповідно до п.  5 Порядку, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.
Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справляння яких покладено на органи Державної фіскальної служби України) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку, що унеможливлює  прийняття судом ухвали  про повернення судового збору  та в задоволенні заяви  ТОВ  “Терни-Сервісмонтаж” про повернення    сплаченого судового збору у розмірі 2270,00 грн.,  слід відмовити. 
Отже, висновок місцевого господарського суду    про  повернення позивачу  судового збору за подання позовної заяви   не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Відповідно до статті 73 ГПК       України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 74 ГПК       України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).
Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі  знайшли своє    підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, у зв`язку з чим апеляційну скаргу  слід задовольнити. 
Отже, місцевий господарський суд  не  з`ясував обставини, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими,  а тому ухвалу       господарського суду Донецької          області від 22.11.2021  року у справі   слід скасувати в частині  стягнення з ТОВ  “Донецькі енергетичні послуги” на користь ТОВ  “Терни-Сервісмонтаж” 2270,00 судового збору та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у  заяві  про вирішення питання  щодо повернення на користь останнього суми сплаченого за подання  позовної заяви судового збору у розмірі 2270,00 грн. відмовити.
Керуючись ст. ст.  255, 269, ст. 270, ч.2  ст. 275,  ст.  ст. 277,   280, ст. 282  Господарського процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецькі енергетичні послуги” – адвоката Лисенкова В.М.    задовольнити.
Ухвалу          господарського суду Донецької       області від 22.11.2021  року  у справі №905/1724/21     скасувати  в частині  стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецькі енергетичні послуги” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Терни-Сервісмонтаж” 2270,00 судового збору.
Ухвалити в цій частині нове рішення.
У заяві Товариства з обмеженою відповідальністю “Терни-Сервісмонтаж” про вирішення питання  щодо повернення на користь останнього суми сплаченого за подання  позовної заяви судового збору у розмірі 2270,00 грн. відмовити.
В решті ухвалу господарського суду Донецької області від 22.11.2021 року у справі №905/1724/21 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строк оскарження в касаційному порядку встановлені     ст. ст.  286-289 ГПК України.
          Повний текст постанови складено 17.01.2022 року.
Головуюча    суддя                                                                    О.І. Терещенко

Суддя                                                                                           П.В. Тихий  

Суддя                                                                                           О.І. Склярук